EMLÉKBESZÉD PERGER JÁNOS R. TAG FEJLETT. 107 



Nem lehet kétkedni, hogy az élet' pályáján boldogult társunk is 

 néha rögös ösvényekre talált ; de nem tántoríthatták el őtet semmi aka- 

 dályok kis körébeni nemes munkálkodásaitiíl. Haladott d a' kitűzött 

 czélra a' jóteváség' útján, 's olly szilárdul haladott, mint Lucanus 

 mondja : 



— — — — — — Csillagit égnek 



Mindig állhatatos forgásba' nem éri koczintás '). 



Foglalatosságai szüntelen alaposak, nemzet' és nyelv' előmozdí- 

 tása körüliek voltak. Nem bántotta őtet a' nemtelen hiúsága de Horati- 

 us szerint: 



— — — Sume superbiam 

 Quaesitam meritis. ') 



Mit Virágunk így virúltat: 



— — — Kevély lehetsz 

 Érdemmel keresett 's nyert nevedért. 



Érzette ő is ön maga érdemeit. Mint haladás' fia, a' korszakhoz képest 

 mindig előbbre törekedvén a' köz jóra használta rövidre mért napjait. 



Ezek voltak az elhunytnak magát a' sok tespedőfől elkülönöző 

 alapvonásai, ezek voltak elválasztó jelzetei , mellyeket— kételkedem — 

 ha valljon ezen emlékbeszédemben érdemeihez mérve nem szűken, nem 

 hiányosan , vagy kimerítőleg adtam-e elő ? 



Azonban te , kinek nemes és tiszta lelke , az ő földi kötelékeitől 

 feloldva, homály nélkül látja az örök igazságot, és a' legfőbb lénynek 

 kebelében nyugszik , örökre kedves és égi lélek ! ha azon kiapadhatlan 

 forrás, mellyből te boldogságot merítesz, neked a' feledékenység' italát 

 nem nyújtá, 's ha a' te mindig hazafiságot és emberszeretetet lehelő 

 szíved még az emberi nem 's annak örömei, kedvetlenségei és vi- 

 szontagságai iránt érdeket érez , méltóztassál ezen irántadi szívvonzódá- 

 somat jó néven venni 's mosolyogj lefelé ezen meleg hódolásra, mellyet 

 ezennel neked a' megszentelt barátság és nemzeti szeretet adott. 



•) Luc. II. 267. 



•) Horat. III. könyv. 30. dal 1.5. vers. 



