EMLÉKBESZÉD KÖLCSEY FERENCZ KT. FELETT. 115 



mek-cmelte emk'kck eltűntek, nem hagyá megfeledkezni az ifjút a' gyer- 

 mek' szent lelkesüléséről , — ez , mi egész életének nemes iránnyát adá ! 

 mert a' gyermek Külcsey nem hasztalan gyünyörteti lelkét a' régiek' 

 emlékein: nagyobb 's emeltebb vala 6 , mint hogy a' classicusokban csak 

 philologiai szépségeket keressen, Tacitusnak fenséges gyúlölésében mást 

 ne lásson, mint a' stíl' erejét 's hatalmát, a' romai respublica' történe- 

 teiben mást nem, mint Livius' nevelt simaságát. Ú érzé, hogy a' törté- 

 net valami több lehet puszta terméketlen tudománynál ; érzé, hogy nem 

 csak az Olympus' árnyéka alatt, nem csak hol az lóniai-tenger mossa a' 

 köves partokat^ nem csak a' héthalmu város' falai között találnak helyet 

 nagy polgári erények: de hogy Hellas 's Róma lehet minden hely, 

 mellyben az emberek hazájokat szeretik 's érte halni tudnak. — Érzé, 's 

 a' gyermek nem gondola többé árvának magát e' világon. Mert ő hazáját 

 szerété, nem azon hideg önös szeretettel, melly ünjavához ragaszkod- 

 va kiváltságaiban vagy czímereiben keresi azt, mihez ragaszkodnia kell ; 

 nem azon számold okossággal, melly vagyon, vagy dicsőség után fára- 

 dozva nemes tettekre buzdíthat, de nem nemesíti azt, kinek keblét el- 

 tölté: de szerété azon szent, véghetetlen szeretettel, melly nem számol, 

 nem gondol magára, hanem áldozik, ha kívántatik vérét elontva egy pil- 

 lanatban, ha kívántatik évekig nehéz járomban szolgálva honának; sze- 

 rété bús múltjában, szebb de vesztett napjainak emlékei között; szerété 

 jövőjében, melly szivét magasabb reményekkel tölte, mint ünsorsa. 



Engedelmet, Tekintetes Gyülekezet! hogy én, kitől a' férfi' élet- 

 rajzát kívánták, várták talán sokan, a gyermek' boldog emlékeinél mú- 

 latok, 's minta' vándor, ki egy bérezre menve út között visszatekint, 

 megállék, nem válhatva meg már ez első kilátás' szépségeitől, mielőtt 

 az még egész nagyszerűségében terjedne előttem. De az embert akarom 

 festeni, nem tetteit; és valljon e' gyermek' nyájas vonásaiban nem is- 

 merünk-e a' férfiúra, 's nem életének legszebb dicsősége-e az , hogy ki 

 oUy tisztán lépé föl a' nehéz földi pályán , annyi munkateli év' leforgása 

 alatt nem változott, csak nőtti 



Mert kit nem lelkesítenek egykor nemes érzemények? — Van egy 

 időszak emberi életünkben, hol minden szív tisztán, mint azt isten al- 

 kotá, a' jóért lángolni, minden nemes után vágyódni, minden fensége- 



15* 



