EMLÉKBESZÉD KÖLCSEY FEHENCZ BT. FELETT. 117 



zött ürümekct nyújta? — ürümckct ha testvérének gyermekére nézve, kit 

 magálioz vett, a' nehéz küzdések közt clfáradott férfi mosol} gó arczain 

 pihenteié tekintetét; ürömeket, ha játékait látva, ön boldogabb kora 

 juta eszébe és az, hogy áldozatjai által a nyájas gyermeket talán megő- 

 rizheti azon nehéz fájdalmaktól, mellyekkel a' sors őt üldözé egykor; 

 örömeket, ha körültekintve egy kört láta, mellynek lelke ő volt, mely- 

 lyet 6 éltetett, ő emelt, ő boldogított, 's ha magába szállva érezheté, 

 hogy az emberi kebel soha közelebb nem áll az istenséghez, mint mikor 

 áldozik. Ó de épen, hogy ez örömeket ismeré , hogy férfi keble megtartá 

 az érzemények' ifjúságát, nem ez-e legfenségesebb dicsérete életének? — 

 Az erény' gyönyöreit csak tiszta kebelnek nyújtja az istenség, 's nem él- 

 delt családi boldogságot senki , ki nem érdemié. 



'S ti, ki egykor baráti valátok; ti ifjak, kiket vendéges házában 

 elfogadott, hogy példáját látva honotokat lángolón szeretni, tanácsaitól 

 oktatva neki hasznosan szolgálni tanuljatok; ti mind, kik őt ismertétek, 

 kiknek hozzá csak közelíteni lehete, szóljatok: nem volt-e hív, nem 

 volt-e nyájas, nem volt-e szerető mindig irántatok — 'megértve minden 

 fájdalmat, osztva minden örömet, segítve, tanácsolva, vigasztalva min- 

 denütt, mintha csak nektek élne 's körötökön túl nem volna mit cse- 

 lekednie? szóljatok! Vagy ha már legnagyobb fájdalmainknak a szava- 

 kat megtagadta a végezet: legyen a hallgató bánat, mellyet kebleinkben 

 viselünk, legyen magas emléke, melly példaként ragyog életünkben, őr- 

 ző istene sziveinknek, hogy kik egykor barátai valánk, e' névre érde- 

 mesek maradjunk; kik sírjánál legmélyebb gyászt viselénk, mindig ro- 

 koninak találtassunk. 



De most forduljunk az irőhoz, kinek munkássága e' kört köze- 

 lebbről érdekli. — Vannak időszakok a' nemzetek' életében , hol a' mű- 

 vészet égy hatalmas ember' vagy lelkesült nemzet' pártolása által mintegy 

 mesterségesen növeltetik. — August kiterjeszti pártoló kezeit , 's a' ro- 

 mai költészet' arany százada kezdődik ; a' Mediceusok megnyitják házai- 

 kat, 's az olasz művészet tetőpontjára hág; XIV. Lajos trónja mellé nagy 

 elméket kivan, 's az elmék, mintha a' hatalmasnak minden hódolna, 

 feltámadnak. — De valljon Kölcsey illy körülmények között kezdé-e 

 munkásságát? a' költő, midőn először lantjához fogott, várhata-e dús ju- 



