132 A MAGYAR TUD. TABSASaG TORTEITETEI. 



V. 

 EMLÉKBESZÉD 



SCHUSTER JÁNOS RT. FELETT. 



BUGÁT FAL RT.TOI.. 



Mint a' családja' kürébdl kiszakasztott atyát a' hátramaradottak 

 siratván, fajdalmok szivükből ered ki: úgy valamelly egész testület' 

 kebléből igen érdemes tag szakasztatván ki , az ész borúi el és a' lélek' 

 fájdalmában a' szív is osztozik. — Az orvos és tudás rendet illy csapás 

 érte, midőn Schuster János egyetemi tanár, gyógytudor 's a' magyar 

 tudós társaság' rendes tagja annak kebléből a' kimélni semmit nem tudd 

 halál által kiszakasztatott. Az orvos és tüdős rend' tagjait ezen csapás 

 egyenlően érte, mert a' veszteség egyetemes volt, 's nem volt a' két 

 rend' tagjai kiizűl senki, ki a' hosszabb életre méltónak élte' hosszabbítá- 

 sára részét életének örömest oda nem adta volna. De miként is ne? 

 Hiszen, midőn a' test' hervadtával a' lélek is egyenlően veszti erejét, 's 

 ez, mie csak volt 's mivel csak birt, mindent az emberiség boldogításá- 

 ra világba léptetett: akkor azt, kit a' természet egy kezével adott, más- 

 sal pedig vesz, egykedvűleg tűrjük; de midőn a' délpontján csak in- 

 nen áthaladott lelket az összeroncsolt test többé hordani nem képes , 's 

 ennek estével amannak eltűnését is tapasztaljuk: akkor magunkba vo- 

 nulva sajnálkozunk , mert veszteségünk' súlyát, házunk' kipótolhatatlan- 

 ságát érezzük. — Hlyen volt a' boldogult, mert roncsolt testében eleven 

 lelke' vidorságát utolsó leheltéig megtartotta. 



A' tudós társaság engem bízott meg, hogy a' boldogult tag' mun- 

 kás életének vázolatát adnám; — de minél nagyobbra becsülöm e' 

 megtiszteltetésemet, annál jobban félek, hogy az olly sok oldalú hatás- 



