EMLÉKBESZÉD SCIIUSTER JÁNOS RT. FELETT. 135 



az okosság, mint a' léleknek legfensóbb tehetsége, hogy — mondom — 

 a' szónoklat' mezején a' 15 esztendős zsenge ifjútól milly keveset lehetett 

 várni, mind az erósebb szónokok' magas lelkének felfogásában, mind 

 még inkább egyes szónoklati tárgyak' kidolgozásában, azt közülünk kiki 

 tudhatja, ha bár ő ezen oskolájában a' jelesek közé szániítatott is; melly 

 részről óhajtottuk volna, hogy vajha inkább, mint említeni fogjuk, jog- 

 tudományi pályáját végezvén hallgathatta volna a' szónoklat' rendes sza- 

 bályait, 's ekkor szorgalma bizonynyal nagyobb sükerrel gyümölcsözött 

 volna. A' boldogult eddigi tanítói közül különösen SchwartzI nevű pia- 

 ristát szokta gyakorta emlegetni, ki a' szó' legvalóbb értelmében livia- 

 nus volt, azaz előtte más nem is volt mondat, mint mi Liviusból volt 

 véve, a' szónoklatra nézve valóban jó minta! 



1792. és 93-dikban a' boldogult mint 16 és 17 esztendős ifjú a 

 philosophiát hallgatta, midőn elegendő alkalma volt a' legszilárdabb tu- 

 dományokkal , a' logicával és metaphysicával az egyetemet, és Magyaror- 

 szágra nézve a' különös történettudománynyal, a' mathesissel és physi- 

 cával, mint ugyan annyi széles 's életbe vágó tudományokkal megösmer- 

 kedni. Ezen tudományok közül mellyikben tündöklött légyen legin- 

 kább a' boldogult, azt későbbi miveltségéből 's munkálataiból követ- 

 keztetjük, melly részről különösen a physicát kell megemlítenem; de a' 

 történettudomány is kedvencz tanulmánya lehetett , mert lelke ekkor 

 kaphatta tüzét, hogy később időkben is, noha hivatalos tudományához 

 épen nem tartozott, ezen tudomány iránt különös vonzalommal viselte- 

 tett, mi beszédünk' második részéből úgy is még bővebben ki fog tet- 

 szeni. — A' philosophia, mellyet, habár csak magamnak is, szabad legyen 

 nyelvünkön el mélynek nevezni, mivel a' dolgok' mivoltáról, össze- 

 függéséről, átalános visszonyairól elménkkel mélykedni vagyis búvár- 

 kodni tanít, az életből véve és az életre visszahatva az emberi ész' 

 járásának törvényeit fejtegeti, 's józan elvekre alapítva magának a' val- 

 lásnak is talpköve levén, a' jámbor bölcsnek egyedüli vallását teszi, 

 melly minden való tudományt láíhatlanúi meghat, átleng, lelkesít, és 

 szelid pillanattal int az erkölcsre, mcilynek szavát olly örömest fo- 

 gadjuk ; hogy — mondom — ezen természetes értelmében vett, tehát nem 

 a különböző emberi érdekek által elundokított 's korcscsá tett philoso- 



