140 a' magyar tud. társaság történ ETEL 



vallom, hogy a' sok oldalú férfi* életéből nem valami egészet, tökéletest, 

 hanem csak türedék darabokat adhatok; ám de dicsőültem' megismerte- 

 tésére, gondolatom szerint, ezek is elegendők leendenek. 



Schuster külsejére nézve azon emberek közé tartozott, kik lega- 

 lább első tekintetre se' nem igézők , se' nem visszaijesztők ; ő egy eleven 

 példája volt annak, hogy a' lelki tehetségeket vivő idegrendszer, 's ennek 

 gomolyata, az agy, bár milly testben is jól kifejlődhetik, tehát hogy 

 nem csak a' szép testben , hanem a' nem épen olly szépben is lakhatik 

 derék lélek, holott gyakran sok szép testbe igen gyáva, silány vagy 

 épen rósz lélek szorult. — Képzelj magadnak egy középmértéket hala- 

 dd, csontos és izmos, de nem kövér testű, vörnyeg barna hajú, teste 

 nagyságához képest kis fejű, sovány arczú, fekete szemű, nyerges orrú, 

 nyúlt végtagú, nagy kezű, lábú, görbedezett körmű, emelt válIu, la- 

 pos mellű, szóval: asz küleményű embert, Schuster álland előtted. Ar- 

 cza' vonásai, főkép első tekintetre, nem voltak kedvesek, de lelke' sze- 

 lídséget, még kedélye' legnagyobb forradalmában is szemein keresztül át 

 lehetett látni el annyira, hogy épen az, ki főkép nyugvó állapotában 

 első tekintetre tán visszaijeszthetett magától, szólani midőn elkezdett, 

 egész arczáján gondolat ömölvén el, magához kezde vonni; mert tud- 

 nunk kell, hogy egyedül a' szóba öntött gondolat az, mi arczánkat ked- 

 vesbíti, holott máskor többnyire kedvességéből veszt. 



Mi boldogultunk' lelki tehetségeit illeti, ezek közt különösen tün- 

 döklött emlékező-tehetsége, melly benne olly magas fokra volt kifejlőd- 

 ve, olly kielégíthetetlen vágy volt, hogy méltán lélekfalárdságnak le- 

 helne nevezni , minek ő elég táplálmányt adni legfeszítettebb szorgalma 

 által sem bírt, innét ő mind a' természetnek mint eredeti könyvnek, 

 mind a' könyvnek mint utónyomott természetnek fáradhatatlan műve- 

 lője volt; mert csak ezen kiapadhatatlan két kútforrás adhatott elegen- 

 dő táplálmányt szomjas lelkének. Mit nappallal nem bírt, azt éjjeleivel 

 toldotta; mert ébren hagyta ót az emberi kéz' utolsó zörrenése, és ébren 

 találta az ocsódtát azonnal jelentő kakas' első hangja. — Égő emlékező- 

 tehetségét ő egész élte' végéig megtartotta, melly, mi ritkaság, hű is 

 volt egyszersmind; innét, noha ő többnyire minden feltűnő, avagy ol- 

 vasott nevezetesebb dolgot fel szokott is magának jegyezgetni, arra még- 



