EMT.ÉKBESZKD SCHUSTER JÁNOS RT. FELETT. 155 



gó tudomúnyt meglionositja, az jól«5tünk' alapkövét megvetvén, ne érde- 

 meljen-e köztiszteletet , 's ne részesüljOn-e, micskéje a' nemzetnek van, 

 jőtéleleibol 1 honnét a' tudós társaság által rendes tagnak kineveztetvén 

 Schuster, ürültünk ót magunkénak mondhatni. 



Hogy a' jó mag Schusterben kikeljen, arra mindenek előtt az or- 

 szágunk' főorvosa által munkába vétetni rendelt gyógyszerek' árszabása 

 (Gyógyszerek' árszabása Magyarországra, és hozzá kapcsolt tartományok- 

 ra alkalmaztatva , Budán 1829.) szolgált alkalmul, mellj^ három nyelven 

 levén kidolgozandó, a' gyógyszerek' magyar nevei a' latin és német közé 

 szorítva közepett találának helyet. A' munka' kivitele két választmány- 

 ra bízva, 's az egj'ik a' fölveendő gyógy tárgyak' és ezek' árának megha- 

 tározásával, a' másik pedig a' gyógyszerek' magyar neveinek kidolgozá- 

 sával foglalatoskodott. Schuster annak ellenére, hogy egy részről a' mun- 

 ka' első része neki legtöbb munkájába került, más részről pedig, hogy 

 a' tisztelt főorvos által, ezen második biztosság' tagjául ki sem is nevez- 

 tetett, ebben is részesülni óhajtván, ennek én, ki szinte ezen második 

 biztosság' kinevezett tagja voltam, annál inkább megörültem, minthogy 

 őt egy részről nélkülözhetlennek, más részről pedig dologhoz értőnek, 

 szóval , szükségesnek lenni tudtam. 



Nagy munkánk' kezdetén , ha szabad igen picziny dologban igen 

 nagy példával élni, körülbelül olly állapotban voltunk, mint az isten e' 

 világ' teremtése előtt, azon nem kis különbséggel, hogy nekünk a' vég- 

 hezviendő kis műhöz nagyon kevés, az istennek pedig a* nagyhoz na- 

 gyon nagy ereje volt, mi más szóval annyit teszen, hogy a' biztosság 

 nagyon kevés erővel fogott az erejéhez képest igen nagy munkához, 

 vagyis ismét nagy szavakkal, nagy fába vágá fejszéjét. Még most is em- 

 lékezem, mi több, mintha most is látnám, midőn mindjárt megindított 

 munkánk' kezdetén az emplastrum szó' magj^ar kitételével bajlódván, 

 egyikünk azt találá mondani „sem több, sem kevesebb, csak fla- 

 strom biz az, uram!" mire a' boldogult, heves természetű levén, felu- 

 gorván, kezével zöld asztalunk' közepére ütvén, felele „sed non flastrom, 

 quia flastrom est emplastrum; atqui hoc est graecum"— miket mint annyi 

 bűvös szavakat kimondván, a' neologia és purismus a' veg)'tanban egy- 

 szerre győztek, a' purismus, mondom, melly azon karba helyezcnd egy- 



20* 



