168 a' magvar tud. társaság' történetei. 



Ígéretekkel hasztalan a' maga pártjára vonni ügyekszd Rákdczy' diadal- 

 mait hatalmasan késlelteté, és a' Hamri nevezetű falucska mellett kiví- 

 \ ott csatát sikeresen eldsegéllé. Ez lón IstvánlTy szerint Prényi Péter óta 

 legeslegelső a' világi rendből magyar udvari főkanczellár. Huszonnégy 

 fiumagzattal áldá meg az úr isten, és még is egy József fián kivül nem 

 maradott fiuürükös utána ! Isten' akaratja a' XVIII. század' huszonncve- 

 dik évében vete véget életének, miután a' hires 1723iki országgyűlés' 

 végzeteit már elbágyatt reszkető kézzel aláirta volna. 



József legelébb főasztalnok-, azután tárnokká, utóbb ország' bi- 

 rájáva' neveztetek, végre sz. István' rendének nagy keresztjével szalagol- 

 tatolt fel. Ot azon ritka mind hazafiúi mind atyai üröm érte, miszerint 

 1761ben még öt évvel halála előtt, miután már 37 évig igazgatta volna 

 Liptót, fiát Jánost, különben is született örökös főispánját Liptónak, 

 mint királyi biztos, e' megye' valóságos főispánságába is Kis-Palugyán 

 a' legürvendeztetőbb pompával beiktathatá. 



'S e' János, hat kettős, és öt mind kettős mind örökös főis- 

 pánok' utódja, vala nemzője utolsó Illésházy Istvánunknak. 



Csaknem harmadfél századon keresztül kormányozták az Illéshá- 

 zyak Trencsén és Liptó vármegyét, melly sorozat szakadatlanul foly- 

 ván, csak négyszer függesztetek fel, t. i. mikor az első, már említett 

 István, a' nádor, Lengyelországba menekült, azután I. Leopold császár' ko- 

 rában, mikor egy ideig harminczados főispánkodék Trencsénben , har- 

 mad Ízben II. József császár alatt, midőn valamennyi főispánságok és 

 főispánok királyi biztosok által mintegy eltemettetének, végre midőn 

 a' magvaszakadt gróf István 1822. után egy időre visszavonult örökös 

 főispáni hivatala' folytatásától Trencsénben. 



Ez utolsó István édes atyjánál, az említett gróf Jánosnál, a' hét 

 személyes tábla' egyik tagjánál (kire némelly korosabbak e' fényes hal- 

 gatóságból talán még emlékeznek) ezen roppant birtokra, czímekre, te- 

 kintetre, méltóságra, befolyásra, nairy hivatalokra híres nemzetség' ma- 

 radékánál, én legalább soha sem láttam szelídebb képű és jámborabb 

 természetű, kivált nagy urat. Olly szerény volt, és a' mint a' régi ró- 

 maiak mondták volna : tanta ei oris gratia inerat , hogy nem egy mis- 

 kolczi borbély legénynyel vagy wolfsthali vámossal akadtam össze éle- 



