EMLÉKBESZÉD CR. ILI-ÉSHÁzy ISTVÁN ]G. TA(; PEI-ETT. 169 



teinben , ki nyiílóblian és meróbben tartá fel fejét, mint ő szokta vala. 

 De nem bókolt azért e' nyájas szerénység II. József császár' bármi nagy 

 és üdvös czélii, de nemzetiségünket 's törvényes formáinkat megvető he- 

 ves önkényének. 



Lehet minden jót , üdvöst , nagyot , szépet , a' magyar nemzet- 

 tel , 's magyar nemzetnél kivinni; de tudni kell mind eszünk' mind szi- 

 vünk' útját egyszersmind eltalálni. A' szerény lUésházy János nem sze- 

 gült ellene a' fejedelemnek, de kitért csöndesés méltóságos alázatosság- 

 gal a' ragadó özön' árjai elől, mellyek a' magyarok' istene' segedelme 

 nélkül nemzetiségünket egészen elborították volna. Visszavonult Liptő 

 és Trencsén vármegye' kormányától 1785ben. Meghúzva magát terjedel- 

 mes birtokai' magányában, remény táplálta bús de tiszta lélekkel szem- 

 lélgeté figyelmesen a' maga körül szeretett hazáján dúlva átmenő ziva- 

 tart, és a' sok, annak viharjai alatt hajló magas fejeket. 



Ez nemzette Batthány Ádám a' tárnok és Esterházy Terézia leá- 

 nyával, PálflFy János a' hős nádor' unokájával, Batthány Szidóniával, mos- 

 tani beszédem' tárgyát , a' végkép' magvaszakadt gróf Istvánt. 



Született ő, ezen erényekre, valamint észre és szépségre korában 

 hazánknak talán legjelesebb főaszonyától Pozsonyban april' 30kán 1762- 

 ben. Nem kényeztetek el, bár első szülött, már első éveiben, a' szigorúbb 

 és igy valódibb szülői szeretet' hiánya mellett már nemzőinek házában, 

 a' szüntelen változó és különbség nélkül jót, roszat, piczinyest, vagy 

 épen nevetségest majmoló , 's nálunk még a' honi ipart se' tápláló költsé- 

 ges apró kis hiúságok' példáiban, és lelket gyarlító kedvezések' ölében, 

 úgy hogy gyermekéveinek végekor 1771 körül, testre már mint jófor- 

 mán felserdült eleven suhancz , még egészen ép lélekkel adathaték a' 

 köz iskolákba, hol nem ronthatott el többé semmit is a' haza' szeretetére, 

 és nyelvének tudására nevelt gycrkőczében azon még akkor kirekesztő- 

 leg uralkodó diákos rendszer, melly annyi ideig hátráltatá nemzeti kifej- 

 lésünket, és mintegy ügyes eszközül használtaték mind azon későbbi 

 nemzetiségi és alkotmányi sebek' verhetésére , mellyeknek az 1790net 

 megelőző években történt kifakadása , egy részről annyi könyekkel ázta- 

 tott, más részről pedig a' belső nemzeti élet' nedvei megszűrése és tisz- 

 tulása által kigyógyítatván , nemzeti önérzetünket oUy igen erősítette. 



M. T. T. ÉVK. V. 1, 22 



