170 A MAGYAR TT;D. TÁRSASÁG TÖRTENETEI. 



Nagy-Szombat %'^olt azon helj^, hol kis lllésházynk a' királyi con- 

 victusban Bernkopf exjezsuita' vezérlete alatt az ügy nevezett humanió- 

 rákba beavattaték. Meg kell adni a' jezsuiták' hires szerzetének, hogy fel- 

 oszlatása után még fenmaradt tagjai is , a' szabadságot olly igen lehelő 

 római literatura' segedelmével, a' nagyot a' jelest olly szerencsésen tud- 

 ták becsöpegtetni tanitványaik' fiatal sziveibe, miszerint vagy gyanitá- 

 sok nélkül, vagy szánszándékos gyógyszer gyanánt, épen e' diákos rend- 

 szer, tübb rósz önkövetkezéseinek orvoslatát mintegy maga magában 

 hordaná. Alkalmas földbe hullott a' mag , mert azt lehetett a' kis lUés- 

 házyról mondani mit Cornelius Nepos Atticusról *) : „Elme' fogékonysá- 

 gán kivül felette nyájas ajkú 's szava vala a' fiu, ügy hogy nemcsak fri- 

 sen megragadná a' közlotteket, hanem tökéletesen ejtené is , miért gyer- 

 mekségében a' hasonló jelességüek közt kitűnőnek tartaték , 's kiválób- 

 ban ragyoga , hogy sem azt nemes érzetű tanulótársai nyugott lélekkel 

 elnézhetnék, igy hát buzgalma által mindnyájukat gerjeszté, 's ügy le- 

 küté őket barátkozásával , miszerint senki sem vala eiőttök örök időre 

 kedvesebb." 



Nem csoda hát, hogy nem sok év' multával édes anyja' rokon 

 nagybátj'jához az, akkori esztergomi kanonok gróf Batthány Józsefhez 

 kerülvén, mikor ez azután olly hires primásherczeggé lőn, ennek ünne- 

 pélyes beiktatásakor még alig iQu, az egész magyar históriából felette 

 jeles vizsgálatot álla ki. 



Innen a' Nagy-Szombatból Budára áttétetett tudományos fő anya- 

 iskolába tanulmányai' folytatására küldetvén, egynéhány év' lefolyta után, 

 a' philosophiából hason vizsgálat alá vettetek, és az akkori idő' szelle- 

 mében olly ótalmazólag, sőt győztesen véré magát keresztül a' syllogis- 

 musok' tömkeleges tekervényein, hogy a' legforgatékonyabb dialecticu- 

 sok csodálnák ügyességét, és örömmel látnák, mint dicsőítetek böl- 

 cselkedési tanár-diplomával. 



*) Erat quippe in pnero praeter docilitatem ingenii summa svavitas oris ac rocis, ut 

 non solum arriperet quae tradebantur, sed etiani excellenter pronunciaret, qiia ex 

 re in pueritia nobilis inter aequales ferebatur, clariusque explendescebat, quam 

 generosi condiscipuli aniino aequo ferre possent , itaque incifabat omnes studio 

 suo, eosqiie consvetudine sua sic sibi devinxit, ut nemo eis perpetuo fuerit carior. 



