EMLÉKBESZÉD GR. ir,LÉSHÁZY ISTVÁN IG. TAG FELETT. 175 



zői küzt azon időben, mikor még a' hazafitlan vagy csak hazafitlannak 

 látszd beszéd, egyedül komolyra változott arczulatok' kíséretében hall- 

 gatással büntettetek , mert az önvéleménybeni kétkedés' nagyobb mérté- 

 ke késztcté az ifjúságot a' számosabb és pontosabb tapasztalatok utáni 

 vágyásra, 's a' lassúbb 's tübb oldalú megfontolás' szerénységeire. Nagyon 

 szerette ő a' haza' reményeit, az akkori jelesebb fiatalokat, szívesen tár- 

 salkodott velük is, és viszont szerettetek tőlük. Bélyege volt az az ak- 

 kori időnek, valamint bár minő vágyverseny küzüpette a' kitűnőbb fe- 

 jeknek viszonos mind gondolati mind érzeti megértése 's összehangzása. 

 Az utőisd Illésházy' lelke üsszefort hona' legjelesebb embereiével. Azt 

 mondta egykor rőla Vay József: „annyi esze van, mennyi még kis úr- 

 nak is elég A'olna." És valóban akár magyar, akár római nyelven, tö- 

 mött, nyomós vala előadása és eszmékkel rakott, valamint a' legtisz- 

 tább hazafiusággal eltelve, poUebat enim, miként egy régi mondja, se- 

 natoria potius , quam sive comitiali, sive forensi cloquentia. Igen mesz- 

 sze látott ö, és helyesen látott belé a' dolgokba 's a' gyakorlatos köz- 

 életbe, ügy hogy mintegy jóslatosan vélekedék igen gyakran még ak- 

 kor is , mikor csak a' kevesebbséget bírhatta véleményire hajtani , de a' 

 mi legfőbb, még a' nagy gyülekezeteken kivül is, úgy szólott mindig a' 

 már nem szendergő, 's igy tüzelgetésre többé nem szoruló indulatokhoz, 

 nehogy azokat gerjeszsze inkább , hogysem csillapítsa. Mikor tehát egy- 

 kor adófizetési kérdésnél a' fokozatkénti arány' rendszere' tárgyában, be- 

 szélgetés közben, eleibe idézném Schiller' ama' híres verseit: 



Die Welt wird alt und wird wieder jung, 

 Es wáre ein eitel und vergeblich Wagen 

 Zu fal len ins bewegte Rad der Zeit ! 

 Geflügelt fórt entführen es die Stunden , 

 Das Neue kommt, das Alté ist verscliwunden. 



szemlélvén szikrázó szemeimben akkori még nagyon fiatalos tüzemnek 

 lobogását, ezt tévé hozzá csündesen: „nagy igazság! de azért nem akar- 

 nék szükni, nem nyargalni ló' halálába, nehogy most mint lovas, utóbb 

 gyalog, és igy később kénytelenítessem a' fejedelem 's hazára nézve üd- 

 vös czélokhoz érni!" 



Az 1790ki országgyűlés után, hol Bánban, hol Pozsonyban szü- 

 lei' közelében tölte idejét. Nem vágyott ő a' bécsi lakás' kényelmeire 



