EMLÉKBESZÉD H. PRÓNAY SÁNDüII íG. TAí; FELETT. 187 



VIII. 

 EMLÉKBESZÉD 



BÁRÓ PRÓNAY SÁNDOR IG. TAG FELETT. 



mondotta 

 a' m. tudós társaság' xi-ddc nagy gyűlésében, SEPT.' 4. 184(». 



D. SZÉKÁCS JÓZSEF LT. 



Báró Prónay Sándor felett szőlandok, ki megérdemli, hogy az utó- 

 kornak általadassék. 



A' dicsőket dicsőítni dicsőség; de e' feladást méltán megfejteni 

 épen ollyan szép , mint millyen nehéz. Szép, mert az, ki a' dicsőt úgy 

 állítja elü, hogy az eredeti a' másolatban magára ismerjen, az örökségnek 

 dolgozik. 'S ez, ügy hiszem, szép. De a' szép, nehéz. Nehéz, mert a' 

 nagy törpévé leszen, ha kontár dicséri. Achillesért hevülünk, mert Homér 

 énekel ; Philippet megvetjük , mert Demosthenes szól. A' dicsőt méltó- 

 an dicsőítni , nehéz. Ki ehhez nemért, az szégyent arat. Ha munkám 

 végén bérem ez leend, nem volnék első, ki így aratott. De ez nem ret- 

 tent engemet. Nem mintha gyarló erőmben bizakodni szerénytelen vol- 

 nék, hanem mivel szent ügyben izzadok. Szent ügyben bukni szebb, 

 mint gáládban győzni. Ott megszánva hullunk el, itt átok leng a' ki- 

 vívott babéron. A' piruló szégyen a' halvány átoknál szebb virág. Amaz 

 élet' emez halál' jele. Midőn nép^édő Leonidas' hamvain a' néptapodó 

 perzsát állni látom, úgy látszik nekem, hogy a* halott él 's az élő halott. 

 Tehát bátor lélekkel fogok kitűzött tárgyamhoz. 



Prónay Sándori László nemzé, a' derék atya a' méltó fiat. Szüle- 

 tett Ácsán 1760. april' 17kén. Nevelői szigorúak, gyakran mértéken túl, 



24* 



