190 a' magyar tud. társaság' történetei. 



vünket nem, édes hazánkat pártolá vele, mellyről egészen, mellynek 

 félig írt. Bessének 's Csornának sokkal biztató útjaikra bőven adott, mit 

 sokan bővebben adhatának — pénzt; bőven, mit sokan épen nem nyujt- 

 hatának — tudományos utasítást. A' magyar Academia' létesültét meg- 

 előzőpriváttanácskozások gyakran nála tartatának; midőn később hivata- 

 los színt öltöttek magokra, részt vőn bennük mindenütt; 's a' mint végre 

 az annyiaktői várva várt intézet felállott, tőkéjét 2000 forinttal neveié, 

 s mint igazgató tag osztályának üléseiben szüntelen jelen volt. Kazinczy 

 és Berzsenyi megzengték, 's ezek, mint tudjuk, sem bálványimádók, sem 

 szolgalelkek nem voltak: ők az érdemeket éneklék meg benne. 



Az érdemeket ! De valljon valóban érdemek-e ezek ? Mert a' köl- 

 tők' dicséretei gyanúsak voltak minden időben , mint kik a' szegény kö- 

 telességet gazdag erény, a' zsarnokokat egy kis otiumért istenek gyanánt 

 magasztalák. Igen is, ezek érdemek, mert önkénytes áldozatokon alapul- 

 nak, számos évekre terjednek, nem mellék czélzásokból, hanem az ügy- 

 nek tiszta szeretetéből fakadnak, nem pillanatnyi fellobbanás, hanem ben- 

 ső tartós meggyőződés' gjümölcsei, 's szerzőjüknek akármell}^ értelem- 

 ben vett tehetségéhez tiszteletes idomban állanak. E' szempontból tekint- 

 ve ezen érdemek nag3'ok. Vessd össze néhányakéival 's csükkenni, soka- 

 kéival 's szemlátomást nüvekedni fognak. A' néhányak alatt értjük azo- 

 kat, kik literaturánkat az örökségnek írt munkákkal gazdagílák , vagy 

 önkényt szegényekké lettek ideiglen, hogy ügyünk gazdagodjék százado- 

 kiglan , kik szenvedtek hőséget és fagyot , gúnyt és félreértést , hogy 

 szenvedéseikből üdv áradjon értelmi, erkölcsi *s külső jólétünkre. Azon 

 kevesekel értjük, kiknek hamvainál a' legékesebb nyelvű szónok, némán 

 borulna le gyarlóságának leverő érzetében a' dicsőknek halhatlan müvei- 

 re mutatva, mint egyedül méltó tolmácsaira annyi észnek, szívnek, ál- 

 dozatnak. Prónay ezekhez mérve csak a' középszernek áll tisztes fokán. 

 A' sokak alatt azokat értjük, kik ügyünk iránt vagy részvétlenek, vagy 

 hűtlenek; azokat, kik a* jobbágy' izadásán szerzett vagyont tudj' isten a' 

 földnek melly szögében szórják el, elpazarolják lovak 's hintókra, — 

 tán lejárni embert; pamlagokra, —senyvedni rajtok; asztalokra, —a' 

 halálnak inni áldomást; symphoniákra, — nem hallani az ínség' siralmát; 

 kényes ebekre, — hogy irigyen nézzen rajok a' pór; ollyanokra^ hol 



