196 a' magyar tud. társaság' történetei. 



IX. 

 EMLÉKBESZÉD 



GUZMICS IZIDOR TT. FELETT. 



mondotta 



a' m. tudós társaság' ix-d. köz Ülésében, sept.' 8. 1840. 



czdczor gergely, rt. 



Midőn a' tudományosság valamelly nagy és hatalmas nemzetben 

 elágazó mély gyökereket vére; ott, hunyjanak el bár koronként legmi- 

 veltebb férfiak , e' veszteségből eredő fájdalmat enyhíti némileg azon vi- 

 gasztalás , hogy az elkűltözüttek' szelleme még számos rokon kebelekben 

 él és munkálkodik: de ha egy, a' literaturához csak imént kezdeti, 

 számra sem tetemes, nyelvének országos gyakorolhatásaért folyvást küz- 

 dő nép csak egyet veszítsen is jelesb irói küzűl, méltán kesereg és sínli 

 a' csapást , fiatal csemeteként , mellynek bár mellyik részét érje sérelem, 

 csökken növésében, mig a' századnak magasra tetemesült tölgye, ned- 

 vekben bujálkodván, kiforrja sebeit 's tovább tény ész. 



Nem feltételem. Nagy tekintetű Gyülekezet, régi, mármár kia- 

 padt fájdalomkönyüknek líj eret fakasztani : de akaratlanul is visszara- 

 gad emlékezetem a multakra, 's előttem lebegnek azon dicsőültek' ár- 

 nyékai , kiket rövid időszak alatt olly sürün , 's jobbára olly korán lát- 

 tunk sírba szállani, 's kikben zsenge tudományos intézetünk főtámaszait, 

 a' hazai nyelv első rendű bajnokait siratja. És im, még egyik legjelesb 

 tagtársunk' — Kölcsey' sírja körül állánk keservvel sziveinkben, 's mielőtt 

 érette e' nyilvánosság' szent teremében ünnepélyesen kebeleink a' legszo- 

 morúbb érzelmekre, szemeink a' végtisztelet' legforróbb könyeire olvad- 



