EMLÉKBESZÉD TANÁRKY SÁNDOR RT. FELETT. 213 



gyobb tette; mert nem betegségtől vagy aggságtól kényszerítve, mint a' 

 niivénj'ck 's állatok, hanem teste' és lelke' teljes erejében, kötelességét 

 teljesítve, szabadon múlt ki. Emlegetve és halhatatlanítva, vagy nem; 

 nevezve vagy elfelejtve, mindegy: ő Leonidas', Winkelried' és Zrínyi' 

 nagy árnyaihoz csatlakozott; '3 ha a' polgári kötelesség' legsúlyosbikának 

 teljesültét, ha a' hazai véráldozatot a' síron túl jutalom várja, a' menny' 

 kapui felnyílnak előtte! Lelkesedésem elragadott; ifjúságom' be nem tel- 

 jesült álmai lengnek előttem! Illy dicső halált nem mindenki találhat; 

 Tanárkynk sem húnyü el a' becsület' mezején; ő sem érhette el mind 

 azon nagyot és dicsőt, mellyet akart: katonai és tüdős pályáján ereje 

 és érdeme kivívá neki a' polczot, a' hatáskört; de a* hívtelen szerencse 

 gátlá a' gyümölcsök' aratásában. De elég hogy a' nagyot és dicsőt akar- 

 ta; hogy szive' utolsó dobbanásig érte küzdeni meg nem szűnt, 's pá- 

 lyafutását csak a' sors akaszthatta meg ! Hála és becsülés azért emléké- 

 nek ! 's hála és becsülés azon rendnek, mellynek társaságunknál első, ér- 

 demes képviselője volt ! 



