4 I. NYELVTUDOMÁNY- OSZTÁLYI ÉRTEKEZÉS. 



tehát a' nyelv, ennek első alkotóit a' nyelvre alkalmas velők termett te- 

 hetségek' kifejlésében minden előtt a' s/ükségtől, mint legbölcsebb taní- 

 tótól ösztönzött természet, azután egyetemben a' gondolkodó, vágyó és 

 érző erótól vezérlett szokás igazgatta. Természeti tulajdona levén tudni- 

 illik az emberi léleknek ama' tehetség , minek erejével valamint külön- 

 féle hangokat, memiyire azok a' külső érzékek által elébe vitetnek, 

 fölfogni, emlékezetében megtartani , úgy egyszersmind hangmiíszerei 

 által kiejteni, sőt az észnek közben munkálásával értelmesíteni képes: 

 de más részről ember embertől a' gondolkozás' hatási körében különböz- 

 vén bizonyára a' kiejtett és határzatos értelemmel társított hangokból 

 nyelv csak úgy támadhatott, ha valamelly tárgynak megnevezésében a' 

 társaság' minden tagja egyenlő hangokat használt: mert egyébként egy- 

 mást szinte , mint hajdan a' neveket egybe zavaró Babylon torony' épí- 

 tői, meg nem érthették volna, már pedig ahhoz, hogy az apa alatt p. o. 

 nemző atyát és nem szülő anyát vagy követ értsen kiki, való- 

 jában szokni kell, tehát, minden nyelvnek forrása a' szokás. 



Midőn azonban a' szokást, mint a' nyelv' közalapját kiemeljük, 

 távol vagyunk azoktól , kik a' nyelv' eredetéből a' természetnek befolyá- 

 sát kizárják ; mert tökéletesen meg vagyunk győződve , hogy minden 

 nyelv úgy szokott gyarapodni , fogyatkozni , terjedni , mivelődni és 

 változni , a' mint ezt a' természet , a' kor' szelleme és egyéb körülmé- 

 nyek szükségessé teszik. Különösen pedig mennyire ftigg a' nyelv első 

 fejlésében a' természettől: könnyen megfoghatóvá lészen előttünk, ha 

 észbe veszszük , hogy az édes mienkben is gyökszavainknak jóval több , 

 mint harmada a' természetben hallható hangoknak utánozásából kelet- 

 kezett. 



Tagadhatatlan továbbá a' nyelv' eredetére a' gondolkodó , vágyó , 

 és érző erőnek behatása is. Valamint tudniillik a' gondolkodó erő azon 

 tekintetben mindnyájunknál egyenlően mutatkozik, hogy kiki közülünk 

 egy ponton , mellyen túl határos körünk nem hathat , gondolataiban sej- 

 dítlen is megnyugszik; valamint a' vágyó és érző tehetség minden ha- 

 landóban egyesül ott, hol emberből a' jónak kívánása, a' rosznak uta- 

 lása önkényt kitör, hol a' jónak édességét, a' rosznak keserűségét közö- 

 sen érezzük: ugy az érintett tehetségeknek a' nyelv eredetében hatását 

 annál kevesbbé tagadhatni , minél bizonyosabb az , hogy a' nyelv a belsŐ 



