a' nyelv' alap' és IIASONIilTÁSI VEZÉR ELVEIRŐL. 13 



„Azon módot, inellyct valamelly nemzet szói , vagy irói nyelvib- 

 ben, iniiiden időben és helyen hiven megőrzOtt és tart, mint okvetet- 

 lenül jót kiki elfogadni és követni tartozik." 



Csalliatatlansága ezen elvnek világos , mert az időre és térre néz- 

 ve általánosan egyenlő n_y elvszokást, vétkes külünczkedés, tetemes zavar 

 és kárliozatos képtelenség nélkül elhagyni lehetetlen; haszna azonban 

 igen keskeny határok közé szorított; mert nincs e' világon nyelv, a' 

 nielly az időnek és térnek tekintetében mineműségre nézve változáso- 

 kat nem szenvedett volna ; szükséges tehát olly elveket állítanunk . 

 mellyek a' különféle nyelvszokások' ütközésében is biztosan vezéreljenek. 

 Hlyen elveket a' nyelv vizsgálók közönségesen a' szónyomozásban, 

 nyelvhasoniatban , hangrendben és szókötésben találnak. Én azonban 

 elégségesnek találom a* nyelvhasonlóságot, és az által minden szói, vagj 

 irói nyelvben azon rendet értem , melly a' szószármaztatásban , módosí- 

 tásban, kötésben és hangsorozásban általánosan dívik, és a' melly hez 

 minden szónak hasonló eset' eló'fordúltakor simulnia kell. Valamint 

 pedig a' nyelvszokás minden nyelvnek kiltforrása: i'igy a' nyelvhasonló- 

 ság közvetlen segéd alapja. Ila tudniillik a' nyelvek' eredeti fejlésére 

 vetjük éber figyelmünket, hamar meggyőződünk arról, hogy minden 

 nyelvben a' szószármazlatás , szinte úgy , mint ma az összetétel , két ér- 

 telmes szónak egybeforrásából egy harmadik képzetnek kifejezésére a' 

 nyelvszokás' útmutatása szerint keletkezett. Nem is teszen erre nézve 

 kivételt a' nyelveknek mai egymás közötti különbsége , minél fogva egyik 

 nyelv p. o. a' görög és német ma is divatos értelmes szók' összetétele 

 által szaporítja nyelvét; a' másik p. o. a' magyar, részint világos, részint 

 homályos értelmű ragoknak gyökhöz függesztésénél teremt új szókat ; a' 

 harmadik p. o. az arab , hangvállzotatás által képez százféle szót, mert 

 ha vizsga figyelemmel kisérjük az említett nyelvek' fejletét , látni fogjuk, 

 hogy eleve mindenik mind a' három módot közösen követte. Az sem 

 szerez aggodalntat, hogy a' szómódosításban is a' nyelvek különfélén majd 

 elül p. o. a' keleti nyelvekben; majd hátul p. o. a' latin- és mienkben 

 függesztik a' módosítandó szóhoz ragaikat , mert még innen sem követ- 

 kezik az , hogy a' módosító ragok eleve is értelmetlen betiík , vagy 

 szócskák voltának, sőt inkább akár mellyik nyelvnek analyticai tagla- 

 lása az ellenkezőt erősíti. Állításunknak világos nyoma vagyon a' birto- 



