14 I. NYELVTÜDOMÁJVY - OSZTÁLYI ÉRTEKEZÉS. 



kos névmásokban és az igéknek személy- ragaiban. Ugyan is a' birto- 

 kot minden nyelv ma is még részint értelmes és önálló, részint tagad- 

 hatatlanul az értelmes személyes névmásokból alakúit személyragok által 

 jelenti elaiuiyira, bogy ezen szeméi} ragok szolgálnak módosításul is 

 minden keleti n_\ elvben az igéknek személyesítésére, sót több jeles nyelV' 

 tanító ezt vitatja az európai nyelvekről is, ámbár meg kell vallanunk, 

 hogy az utóbbiakra tekintve tökéletes világosságra jutni nehéz, mert a 

 személyragok az igékhez hangrendi szabályok szerint csatlakozva ezen 

 egybeolvadásban eredeti alakjokból annyira kivetkőztek , hogj^ ma már 

 értelmetlen betűkké , vagy legalább határozhatatlan értelmű ragokká \á.U 

 toztak. Nem különben uralkodik minden nyelvben a' hangoknak is bi- 

 zonyos a' szokás által megállapított rcnde, valamint a' szó-rakás is némi 

 a' nyelvszokás által kifejtett és meghatározott ösvényt követ. Vagyon 

 tehát tagadhatatlanul minden nyelvben szószármaztatási , módosítási , 

 szerkezési és hangrendi nyelvhasonlóság, a' melly két különböző nyelv- 

 szokás között a' bizonytalanság' örvénj ében itélő biró gyanánt föllép- 

 het. És azért minden nyelvnek mivelésében fő segédelviU szolgálhat a' 

 következd tétel : 



„Valamint a' szói , ügy az irói nyelvben is két ellenkező nyelv- 

 szokás közül mindenkor az a' jobbik , mellyik a' szószármaztatási , mó- 

 dosítási, szerkezési és hangrendi nyelvhasonlósággal leginkább meg- 

 egyez." 



Ezen fő segédelvnek használása minden nj'elvben biztos zsinór- 

 mértékül szolgálhat a' jó és rósz nyelvszokásnak megkülönböztetésében; 

 a' minek világosabb tanúsítására próbakövül lássunk honi nyelvünkből 

 néhány példákat. 



a) A' szó-származ tatási nyel vhasonlőság szerint: 

 meghasonlanak Íróink a' lény, éslöny névnek használásában, és így 

 itt az irói nyelvszokás megütközik ; de fő segédeh-ünk a' kérdést köny- 

 nyen eldönti , mert a' származtatási nyeh hasonlóságból bizon} os , hogy 

 az alkotó rag a' gyökben, vagy tőben, mellyhez függed. Adakozást nem 

 okoz, ha kiveszem a' hangzón végző szókat, a' mellyekben a' tompa 

 hangot nyíltabbá vonja; már most lény csak ugyan le gyökből any 

 (matéria) rag által származik le-any, le-eny, lény, existens maté- 

 ria, és így löny belőle soha nem lehet. Más az erény erőny szó; 



