a' nyelv' alap, és IIASONLtTÁSr VEZÉR ELVEIRŐL. 17 



nézve (mert minden szó magálian í éve harmadik személj ben vagyctii) 

 egye/, p. o. e' kérdésre: milljeufk voltak azon emberek, kiket Afrikából 

 hoztak? felelünk: feketék; de megjelenvén a' fóiiév, a' számbeli 

 egyeztetés elmarad, és felelünk: fekete emberek, nem feketék 

 emberek. így van ez névmásainknál is, u. ni. az, ez, amaz, emez, 

 ki , m elly, illy, olly, illyen , ollj an slb.; amaz állatok (és nem 

 amazok állatok), a' mellyekct minap láttam; ollyan házak (és 

 nem ollyanok házak) a' millyeneket Pesten építenek; ellenben ha 

 függetlenül helytartóskodnak, már számra nézve is megegyeznek; p. o. 

 ezeket nem láttam, hanem amazokat, a' melly állatokat Ázsiából 

 hoztak; ollyan okát, a' millyen házakat Pesten építenek, Bécsben 

 sem látni stb. Illy egyeztetést bizonyít a' közdivatú nyelvszokása" 

 visszatérő névmásokban, p. o. m agunk' háza, magatok' háza, ma- 

 gok' háza, magunk' házai stb. Avvagy ki beszélt, vagy írt valaha 

 így: magunk' házunk', magatok' házatok, magok' házokstb. 

 Ha tehát minden melléknév , és névmás , akármilly személy , vagy tárgy 

 helyett áll, számra a' főnévvel csak akkor egyeztetik meg, midőn a 

 főnév tőle függetlenül távol marad ; ellenben illy egyeztetésnek helye ott, 

 hol a' melléknév, vagy névmás a' főnévvel egjiitt függésben jelenik 

 meg , soha nincsen : valójában a' szórakási nyelvhasonlóság szorosan 

 megkívánja, hogy a' személyragoknak, mint valódi névmásoknak szer- 

 kezésében is e' közszabál.n híven megtartsuk. Yégre méltó még itt az 

 is megjegyzésre, hogy illjen mondásokban: emberek' lelke, ma- 

 gyarok' királya nincs anyira a' birtokos, mint inkább a' tulajdonító 

 viszonynak állapotja (status relationis dati\Tis , seu adpropriativus), hol 

 a' személyrag inkább birtokra nyomosítólag tulajdonítva ezt a' birtokos- 

 nak; mint magára a birtokosra hat, mintha mondanánk: emberek- 

 nek lelk-ői, magyaroknak király-ői; illyen forma kifejezés, 

 ha még is hasonlítható, a' német nyelvben: dem Vater sein Sohn, 

 e' helyett: des VatersSohn vagy sein Sohn; már most, így levén 

 a' dolog, milly képtelen kiejtés volna ez: magyaroknak király-ők, 

 alföldieknek ü k ü r-ő k , Hungaris Rex illi, — Inferioris Hungáriáé 

 incolis boves illi, e' helyett: magyaroknak király-ő, Hungaris rexille, 

 alföldieknek ükör-ő stb? Sikeretlen tenne itt valaki ellenvetéseket, hogy 

 p. o, e' mondásban: a' gyermekek atyjok' dicső tetteinek 



