4' 



. a' NYEI/V' alap, és H ASONLITÁSI vezér ELVEIRÖr.. 4& 



ímílt's. Nam hu cohaeret cum áemoiistrativo ha lat. hic , sáron, hei; 

 in aiita et ana praefÍTinn anfacile eliicet, ut ilHiis etymon sit tu sansc. 

 Ív, av; a/ia decurtatum ce/iseo ea; <2JN "* <> A í" coiiferendum sit cum Eyo 

 I. Gram. Crit. Liiig. arab. l. \. p. 91. Én hozzá adom a' német ich , du 

 névmásokat is. Gesenhis szerint az aiiohi-ban foltaláltatik a' persa és 

 kopt aitok, német ich. — A' személyes névmások' többese a' keleti nyel- 

 vekben más nevek' többesétől egészen eltávozik; ez nálunk is észrevehe- 

 tő az első és második személyben mi , ti. Valamint pedig Szem' leá- 

 nyiban a' személyes névmások eleve egyszerű régi alakjokban szolgál- 

 tak személyragiil , és csak utőbb az egybeolvadás által változtak: úgy 

 történt ez nálunk is, a' mint a következőkből világosabban ki fog 

 tűnni. 



A' héber nyelvben először ani mint személyrag egészen járult a' 

 névhez: p. o. aha ni , de a' gyors kimondás megkurtítá, és lett ah-i , ná- 

 lunk ap-éii; de a' hangrend és kellemesebb hangzat által változva ap-am, 

 apám. így ment ez a' többi szeméh'es névmásokkal is. Nálunk tehát a' 

 személyragok valának: én, te, ó, és mint személyragok a' többest ren- 

 desen k által képezték: éu-k, te-k, ő-k, és eleve úgy ragadtak a' névhez 

 is: könyv-én, könyv-te , könyv-ő , könyv-énk, könyv-tek, könyv-ók, a' 

 könnyebb kimondás utóbb én-hől az egyesben em-et, te-hől a* könnyebb 

 összeolvadás et-et, a' lágyabb kiejtés ed-et csinált; végre a' hangrend 

 a' hangzókat a' névhez alkalmazá, és a' harmadik személyben j betűt ve- 

 tett közbe. Azonban mivel a személyragok' előadott formájában egye- 

 dül a' személy' többese foglaltaték, a' birtok' többesének jelentésére a' 

 személyes névmásokban divatos többes rag m-i, t-i , i használtaték, így 

 keletkezett az é-i-m, e-i-d, e-i, é-i-nk , e-i-tek, ő-i-k. És illyen személyes 

 ragok a' keleti nyelvekben is megvagynak. Nagy kérdés azonban , mely- 

 lyet a' keleti nyelvtanítók meg nem oldanak, valljon a személyes név- 

 mások a' keleti sarjadékokban nem vehelik-e ismég föl a' személyragokat 

 független birtok' jelentésére? Mert nálunk ez, igen is, ügy divatos, p. 

 o. én-ém, te-ed, 6-é , mi-énk, ti-etek, ó-ék {ő-j-é , ő-v-é , ó-j-ék, ő-v-é-k), 

 mellyek a' szokás és hangrend által ma igy hordoztatnak : enyém , tied , 

 övé, mienk, tietek, övék, és ezeket önálló független birtokos névmá- 

 soknak hivjuk. Többire a' személyragok nálunk is a' keleti szabályt kö- 



6* 



