46 I, NYELVTUDOMÁNY- OSZTÁLYí ÉRTEKEZÉS. 



vetik a' névhez függedésben, de kivétel vagyon a' viszonyos állapotbeli 

 birtokra nézve , mint ezt értekezésünk' első részében bőven előadva ol- 

 vashatni. 



b) Viszontagló név valamint nálunk, lígy a' keleti nyelvekben, 

 tulajdonképen nincsen. De ók azok helyett, mint mi, belrészt jelentő 



főneveket személyragozva használnak; illyeneket: ^^gjnefes, lélek, «íj'(> 



AzsXow mell, bel, így: '^•^Qi naphsí ; (53f6, záti — — stb. Mi hason- 



ta erre a' mag (arab mog, meduUa) lel főneveket ragozzuk igy : mag-am, 

 ad, a; bel-énh, bei-étek, belé-jök sth. De van ezen kivül egy régi szemé- 

 Ij^es névmásunk is: öu, a'mirőlEwald is emlékezik az arab nyelvtanban, 

 midőn Írja: w(* no>i dubitandum , quin ex origine projwniinh demonstra- 

 tivi vi praedita particula haec ftierit , és valójában nálunk ma is ezen 

 értelmet adja, midőn a' személyes névmásokkal csatlakozik, u. m. én-ön 

 mintha mondanók: én-az, ez-on, az-ön, te-ön, ó-ön stb. de ma már igy 

 változva: ennen, tennen, önnön, m innen, t innen, öntiön, és csupán pleo- 

 nastice a' viszontaglók , vagy személyragos nevek előtt használva : ennen 

 magam, ennen házam stb. 



c) A' mutató névmások minden szemi nyelvben ugyanazok , és 

 a' magyarral tökéletesen egyezők; u. m. héber nt ze; arab ió ,^6 ,^i> 



dza, dzi, dzu ; magyarban az, ez, latin is-te , is-fa, is-títd , német es. 

 Vagyon még a' héber és arabban al, hal, a' mi hajdan szinte mutató 

 névmás vala , és ma névmutató helyett dívik; nálunk pedig az igékben 

 mint személyrag második személyt jelel p. v. alusz-ol , esz-el, isz-ol stb. 



d) Viszonyos névmása vagyon külön a' héber, és aram nyelvnek, 

 de nincsen az arabnak, a' hol a' kérdő, és mutató névmások egyszers- 

 mind viszonyozók. Valamint pedig nálunk, úgy a' keletieknél is a' személy 

 a' dologtól a' kérdő és viszonyos névmásokban meg van különböztetve , 



u. m. héber nü mali, aram M3 mo , arab Lo ma; am. nálunk mi, kérdő, 



T 



és viszonyos értelemben, a! melly , mi és el, arab al vagy aulj ((^^^f*) vagy 

 is oljh6\ lett. A' nálunk személyt jelentő ki aramban di, latin qui, héber 

 >3, arab vil a' miről Ewald mondja: interrogativi , et relativi notione 

 praedita in miiltis orbis veteris linguis ciilta diversissimis reperitur, haud 

 dtibie communi e fonté ultimo. Az c kérdő szócska is közös Szem' nyel- 



