A* nyelv' alap, És hasonlttási vezér Eli veik öl, 51 



a' na oliajt^ bélyegnek, mert a' 7-ik zsoltár' 10. versében olvassuk: 

 NJ — HtiJI* jígmár-na, di.m. végez-ne ; XJ — VH^ j'h ju-na, am. lenne. To- 

 váhbá mint falebb is megjegyzettük, a' hezdő módot fog, a' föltételes 

 módot pedig and segéd kürüliró kéj)Z(ík által szoktuk kitenni. Tiltó, és 

 intő mód helyett a' parancsol) szolgál ne tiltó igehatárzóval. Nincs tehát 

 olly mód , a' mellyet magyar nyelvünkön tökéletesen kifejezni nem 

 lehetne. 



Személyre nézve, a' szemi nyelvek Igéiket, ezekhez majd elül 

 majd hátul csatolt személyes névmásokból kurtított személyragok által, 

 személyesitik. Nincs tehát nálok , szinte mint nálunk , nyugoti kap- 

 tájú igehajtogatás, hanem csupán személyek általi módositás. Az így 

 módosított igék a' neveknek személyragait is felvehetik , és illyen 



esetbea a rag szenvedő' személyt jelent; p. o. *j*?űp', (^J-^^ü meg- 

 ült etigem stb. 



Ha már nyelvünket e' pontban a' keletiekkel egybe illesztjük, 

 tagadhatatlan hasonlóságra találunk abban, hogy a' mi igéink hasonta 

 fölveszik a' kurtított személyes névmásokat az igéknek személyesitésé- 

 re ; és pedig két külön alakban a) a' határzott alakhan a' személyragok 

 csaknem úgy függednek az igékhez, mint a' nevekben : emj ed, i, (a, ja), 

 jük, (itt az orrhangú w helyett/ csúszott be), tek, ük. b) A' határzatlan 

 alakban a' harmadik személy maga a' gyök , vagy tőige (mert minden 

 név, és ige magában harmadik személy); második: sz ; mi a' görög nyelv- 

 ben aí) és a' nyelvtanítók' köz véleménye szerint te-h6\ lett sz-iszegóvé; 

 az első ek lat. ego, görög Eyw, német ich mint fülebb láttuk), a' héber an- 

 oAí-ban is megvan. Többesben: énk, tek, ök , v, önök. De nálunk, mint 

 a' keletieknél, a' személyragok időt időtől nem különböztetnek. Van vég- 

 re egy közép alakunk is a' közlétú állapotnak jelentésére, a' mellynek 

 személyragai: em, éu-hó\, al régi névmás (mint fölebb láttuk), ik ; 

 többese hasonló a' határzatlan formához. E' három alak szerint megyén 

 végbe nálunk az igéknek személyesítése. 



Ki nem látja már ezekből, hogy az ige' személyesítését kivéve, 

 nyelvünk, és Szem' nyelvei közt csekély a' hasonlatosság. Ha pedig ar- 

 ra figyelmezünk hogy a' személyragoknak illy használását már a' nyelv- 

 buvárok több nyugoti nyelvben keresve gyanítják ; úgy nyelvünknek a' 



M. T. T. ÉVK. V. 2. 7 



