I 



AZ ISTEN ES VILÁG KÖZÖTTI VISZONYRÓL. 59 



revítetnének, egymást kücsönüsen áthatják, és egy eleven egészbe ol- 

 vadnak üsszc. 



Ez ama' számtalanszor üldüzött, de végképen soha cl nem nyo- 

 mott egység, mellynek rendszeres megismeréséből világosan ki fog tet- 

 szeni: hogy az ember, ha a' maga fogalmát jelealeges állásához képest 

 óhajtja megvalósítani, három lényeges viszonynak nem elvontan meddő, 

 hanem üszszerüen tartalmas kifejtésére találja magát kötelezettnek. Vi- 

 szonyban áll t. i. 1) a' természethez, 2) önmagához, 3) az istenséghez. 



Továbbá a' kifejlődés' természete hozza magával, hogy a' szellem 

 midőn e' viszonyok' tartalmát közvetíti, bizonyos és határozottan ösz- 

 szefüggő időszakokon tartozzék keresztül menni. Mivel pedig ez a' me- 

 net fogalomszeriíségénél fogva nem külsőleg izgatott mozgás, hanem bel- 

 sőleg éltetett fokozatos haladás: azért van, hogy az említett időszakok' 

 mindenikében egy eszme válik középponttá, mellynek azután elvontabb 

 vagy öszszerűbb föifogásátől függ a' többiek' méltatása is. így például a' 

 philusophia' történetében találhatni időszakokat, melljeknek egyikében 

 a' természet, másikában a' lélek, harmadikában az isten' eszméje vált 

 középponttá, 's midőn azután segedelmök által valamelly rendszer' alko- 

 tása megkísértetett, minden gondolatsor tőlük kölcsünöze magának ér- 

 téki sajátságot. Miért kelljen a menetnek így és nem máskép történni, 

 könnyen megfejthető: ha nyomosán átgondoljuk, hogy a' fölebb kiemelt 

 egység' elérése mindaddig lehetetlen , valamíg az iménti eszmék először 

 külön tartottan, azután egymáshozi viszonyaikban is meg nem vizsgál- 

 tatnak. 



Minekutána tehát szellemünk a' természet' eszméjét fejlődési fo- 

 kaiban határozatival együtt áthatotta, 's ezeken fölül emelkedvén önma- 

 ga ismeretére jutott, 's képessé lett a' természetet önmagával, 's önma- 

 gát a' természettel kiegyenlíteni, szükségképen vonatott azon összefüg- 

 gés' okának nyomozásához is, melly a' szakadatlanul változó lényeket 

 egy tökéletes világegészszé alakítja. 



Hogy ezt az okot egyedül az isten' eszméjében lehet és kell föl- 

 találni , a' mondottak után nyilvános. Mert az észtani rendszerek' há- 

 ládatos fejlődésének bizonyítása szerint a' kérdéses ok utáni fürkészé- 

 sen meg nem nyugodhatni, valameddig az isten' eszméje lehető legna- 

 gyobb teljességben föl nem fogatik. A' minek ha kívánt végrehajtását 



M. T. T. ÉVK. V. 2. 8 



