66 n. PHILOSOPHIAI-OSZTÁLTfl ÉRTEKEZÉSEK. 



Ámde az ember, mint viszonyos egység a' véges léttel biró lé- 

 nyek' sorában, az isten' végetlen tökélyeit, mellyek 6 benne és ő általa 

 megnyilatkoznak, csak bizonyos és olly határozottsága mddon tükröz- 

 heti elő , mellynek csupán akkor lehet kifejléshez jutni , ha a' többi lé- 

 nyekkel, úgymint hasonlőlag kiegészítő tagjaival egy azokban 's azok ál- 

 tal is fölmutatottan létező világegésznek, szünet nélküli közlekedésben él- 



E' közlekedésnél fogva azután amaz eredeti egység, mellyben te- 

 remtőjéhez áll, a' benne sokféleképen gerjesztett, ápolt, háborított és 

 szórakozást okoző állapotok miatt , csak homályos sejtés' tárgyává lesz. 

 Hogy az emberből az utánai sóvárgás teljesen soha ki nem irtathatik, 

 onnan van, mivel azon esetre saját természetétől kellene megfosztatnia, 

 a' mi lehetetlen. 



Innen foly azután ama' figjelemre méltó ellentétel, melly a* mű- 

 veletlenebb ember és nemzetek' főleg vallást illető szokásaiban mutat- 

 kozik. Természeti ösztönük' hatalmától az őket környező 's kedélyeikre 

 most kellemesen, majd kellemetlenül ható tárgyakhoz szüntelen vonat- 

 nak, 's készek azokat egy ideig létök és határozottságuk' ősalapjáűl ven- 

 ni, ámde mivel az illjkép gerjesztett határozatok egy olly szellemben 

 támadoznak, melly azokat meg nem elégli, sőt további fürkészet után a' 

 kül tárgyakban csak használható eszközökre talál: okvetetlenül föl kell 

 benne villannia bizonyos vonzódásnak is , melly egy ismeretlen ugyan , 

 de a' szokottaknál minden esetre főbb és tökélyesb tárgyra irányzódik. 



Azonban , miként már fölebb is mondatott , ellentételekbeni meg- 

 maradás nem rendeltetésünk, azért ugyanazon ösztön, melly magát az 

 említett ellentételekben mintegy megA^alósítottnak mutatja , ok lesz hogy 

 az értelem, mellyről az ellentételek meg szoktak merevítetni, a' minden 

 ellenirányzatot föloszlató 's egységre törekedő ész' hatalmának hódoljon. 

 Sőt ez már az itteni ellentétel' tartalmából is következik. Tekintsük meg 

 csak elemeit. 



Azonnal szembe ötlik a* véges dolgok' sokasága, melly szám nél- 

 küli különbfélesége és hatékony ereje mellett sem képes az érzemény' 

 vonzalmait kielégíteni. Azután meg előtte lebeg az embernek egy főbb 

 valami, melly iránt magok a' véges dolgok is vágyódást gerjesztenek, 

 lelkében. Végre az érzéki tárgysokaság és azon érzék fölötti valami kö- 



