AZ ISTEN ÉS \1LÁG KÖZÖTTI VISZONYRÓL. 7S 



mozgatií crónél. Ez istcncltetett 1) a' régi aegj^ptusiaknál a' növények- 

 állatok- és emberekben; és a' sufisták' egyik felekezeténéi, melly sze- 

 rint a' viliiglélek a' halandókba átömleszkedik. Ide tartozik Peru' hajdani 

 népe, melly a' nagy szellemet imádta, valamint a* mexicobeliek is, kik 

 a' polgári hatalmat egy emberré lett nagy szellem' kezébe adták. '1) Illy 

 világszellem istcncltetett a' csillagokban is. Tudva van, hogy Anaxago- 

 rasiiak Athenaeből futnia kellett, mivel a' néptől imádott csillagokat kö- 

 veknek tartotta. Ez isteneltetett végre az egész természetben. A' sindo- 

 sthivisták például világlelket hisznek, ki a' testtől elvált lelkeket magába 

 fogadja. Ugyanezt találhatni a' görög philosophusoknál is. 



A' világlélek tehát olly erő , mellj' a' világanyagot belülről 's esz- 

 mélt czélirányossággal alakítja. A' mi belülről alakit, az belső; a' mi 

 pedig alakítatik, az külső. Ez a' belső, mint önmunkás, a' világlélek; 

 a' külső, mint szenvedőleges , a' világanyag. Mire nézve a' világlélek és 

 világanjag közt ollyan a' viszony, minő a' lélek és test közötti. De a' 

 külső csak az által lesz külsővé, hogy a' belsőt feltünteti; a' belső hason- 

 lólag csak az által mutatja magát belsőnek, hogy a' külsőt belülről ala- 

 kítja; következőleg sem a' külső nem létezik, mint belsőnek külseje, 

 belső nélkül; sem a' belső nem létezik, mint külsőnek belseje, külső 

 nélkül. Miokért, hogy mindenik a' maga sajátságában legyen, egymást 

 föltételezni, egymást kölcsönösen áthatni, 's olly egészet tartoznak mű- 

 velni, melly él. És íme itt azon fordulatpont, mellynél a' cosmotheismus 

 a' hylozoismushoz, mint legfőbb fokozatához , elér. 



3. Hylozoismus. E' szerint az egyetemes élet, vagy élő ter- 

 mészet, isten. Itt már eredményűi olly egységet nyertünk, melly az előb- 

 bi fokokat lényeges oldalaiknál fogva magában tartja. Előfordul itt a' 

 világanyag, de nem mint elvont, hanem mint olly lét, mellyet a' világ- 

 lélek keresztiil hat, és életművé magasít. Előfordul a világlélek, de nem 

 mint elvont erő , hanem mint olly szüntelen fejlődő , 's czéleszmélten 

 működő ösztön, melly illy nemű lehetségében a' világanyagtői, mint mű- 

 velő a szenvedőtől, föltételeztetik. Nincs e' fokon lény, mellyben e' 

 két oldal nem közlekednék; mert minden, a' mi van, csak része az 

 egyetemes életműségnek. 



/ 



