\Z ISTEN ÉS VII.ÁG KÖZÖTTI \ ISZONYRÓI-. 75 



alakított ellentételeit önmagán viseli, 's azokat végre önmagával egyesí- 

 tendi, de csak a' végből, hogy a meghasonlást újólag elkezdhesse. 



A' dolgok' ezen örök folyásaieszi Heraclitiis' alai)gondolatát , 

 melly, mivel nála clegendóleg közvetítve nincs, nem csoda, hogy annyi- 

 féle magyarázatokra nyújtott okot. E' miatt mondatta vele már Plutar- 

 chus : hogy azonegy lény eleven is halt is ; éber is alvó is ; fiatal is öreg 

 is. Aristoteles pedig: hogy a' minden van is nincs is. 



Azonban a' dolgok' ezen örök folyása nem szűkölködik nála egy- 

 ség nélkül. Van benne egység, és azt, valamint a' szükségességet is, az 

 isten határozza meg, ki örök tűz, egyetemes ész, és világtörvény. Tiíz- 

 egységi szükségesség 's örök folyás ! Ez azon hiányos pont , melly kiegé- 

 szítve nem levén, tovább-vitelt sürgetett, 's melly Heraclitussal mondat- 

 ta: hogy az egyetemes élet' megvalósithatására , mellyet maga az isten 

 kivánt, szintúgy lényeges az össze-nem-hangzás , mint az üsszeiiangzás. 

 E' pontot illetőleg czélirányosan írja Fischer K. de Hellén. Phil. Princ 

 10. 1. — „Ileraclitus non identitate tantum sed etiam differentia opus 

 esse ad constituendam rerum varietatem perspicue intellexit et verissime 

 harmóniám oppositorum unione eifici cognovit. Sed eodem , quo recen- 

 tiores nonnulli captus errore , oppositorum differentiam nonnisi negati- 

 vam sive repugnantiam fingebat, quac ab ipso I'qiq sive nuU/Aog dicta non 

 vitae sanae, sed morbi mortisque activitas est." 



Az itt röviden megérintett 's más ide tartozó rendszerekben is ha- 

 sonlólag fordulatot eszközlő hiány okozta, hogy a tagadólagosság' köré- 

 ből a' gondolkodás szükségképen emelkedett az azt kiegészíteni akaró 

 állitólagosságéhoz. 



fi) Állítólagos hylozoismus. Az elv-egységi szükségesség 

 's a' dolgok' örök levésbeni létele közt ellenmondás rejtezik, mellyet az 

 előbb egyaránt lényegesnek állított összehangzás és össze-nem-hangzás 

 is eléggé kitüntetett. Az örök folyás , maradó aljazat nélkül , olly gon- 

 dolatokat támasztott a' vizsgálóban , miket igen nehéz volt összeférkez- 

 tetni. Mondatik ugyan, hogy a' tiíz minden átalakulás' daczáramulha- 

 tatlan, következőleg állandó aljazat, mellyben a' rajta előtolakodó ké- 

 pezmények valamennyien föloszlauak , újólag ellenkezés által megvalo- 

 sltandók. De mikép történhetik az, így lehet itt tudakozódni, ha az 



M. T. r. ÉVK. V. 2. 10 



