80 II. philosophiai-osztAlyi értekezések. 



igazság. Ez azon eszme, mellynek kifejlése Tüladatát teszi az egyelvü 

 theocosmismusnak. Az ősalap önmagát tüdő ősigazság. 



Ez az eszme három oldalt egyesít: 1) a' fogalmat, melly itt az 

 önmagára vonatkozó ósegy; 2) a' valóságot, melly itt az önmására vo- 

 natkozó ősegy; 3) a' fogalom és valóság elméleti egyesítését, melly ma- 

 ga az ősegy, a' mint az önmásában csak önmagát ismeri meg. Ezek után 

 az ősalap itt maga az egyetemes ész, melly vagy a) határozatlanul , vagy 

 /?) határozatosan, vagy r) öszszerüen fogatik föl. Innen az egyelvű theo- 

 cosmismus' három fokczikkelye. Elsőnek képviselője a' buddhaismus, 

 másodiké a' brahmaismiis, harmadiké a' fo-hismus. 



a) Buddhaismus. E' tanítmány' szerzője Foe, ki szerint az 

 ősalap egyetemes semmi, egyetemes ür, vagy üres, elvont tér. Saját- 

 ságai pedig ezek: tiszta, legfőbb tökélyü lét, örök nyugalom, minden 

 értelem, hatalom és erény nélkül. Teljes akaratlanság. Nem munkái 

 semmit, nem gondol semmit, nem kivan semmit. Változás nélküli állo- 

 mány, 's mint ollyan, van. 



Brucker szerint, Inst. Hist. Phil. 854. 1., „Systema Foéanum 

 fingit vacuum, sive inane, esse princípium, finemque rerum omnium, 

 ex hoc protoplastas originem duxisse, in id reversuros esse omnes, hanc 

 enim rerum omnium originem et finem esse, etiam animae, nec realiter 

 inter se omnia difTerre, sed licet sensu et mente praedita cum principio 

 suo unum esse." A' 855. lapon pedig ezeket olvashatni : „Non haben- 

 dum autem hoc níhilum sive inane pro negativo , sed privativo , id est , 

 principio primo , omni rerum formatarum et mutabilium attributo caren- 

 te, quod chaos sive matéria príma rerum omnium sit, ex quo omnia 

 oriantur, et in quod redeant. Hoc emanationis fonté constituto, facile 

 fűit innumeras emanationes divinas ex hoc oceano deitatis comminisci." 



Eligazodhatás végett tanácsos lesz Hegelt is meghallgatni. így ír 

 ő Werke II. B. 263. !• „Auf den ersten Anblick muss es auffallen, dass 

 der Mensch Gott denke als Nichts , diess muss als die grösste Sonder- 

 barkeit erscheinen, aber naher betrachtet, heisst diese Bestimmung: 

 Gott ist schlechlhin nichts Bestimmtes , das Unbestimmte, es ist keine 

 Bestimmtheít irgend einer Art, die Gott zukommt, er ist das Unendli- 

 che, das ist so viel, als: Gott ist die Negation von allém Besonderen." 



