AZ ISTEN ÉS VILÁG KÖZÖTTI VISZONYRÓL. 81 



Ezeknél fogva az isten semmi, és a' semmi isten. Ez a' semmi 

 pedig nem más, mint a' mindenkép határuzatlan 's legelvontabban vett 

 lét, az Önmagában gondolt végetlen, melly eszmélésünkben akkor álland 

 elő, ha a' létezők' valamennyi minőségétől elvonatkozunk. És ez a' sem- 

 mi , vagy egyetemes lét az , melly az cgymies alakokban föltűnik. 



De még e* föltünés' állítása mellett is csak elvont marad ez a/, 

 egész nézetmöd. Itt az ősalap egészen önmagába sülyed, nem csoda te- 

 hát, hogy az egyediség' megvetése legfőbb erény gyanánt gyakoroltatik 

 az őt elfogadóktól. Valamint az is nagyon következetes , hogy általa az 

 egyetemi és egymi, végetlen és véges közötti ellentételt csak távolról 

 sem lehet kiegyenlíteni. Hiányainak kiegészítését tárgyazólag virágzik 

 mellette China- és Indiában a' 



/?) Brahmaismus, melly azt tanítja, hogy a' Brahm állományi 

 egysége mindennek. A' Brahma, úgymond Hegel, az önmagábani gon- 

 dolat, önmagában egyszerű istenség. Benne nincs tagadólagos, ő egy 

 és örök. Benne van minden, és ő viszontag mindenben van. Rajta 

 nyugszik minden, mert ő kezdete, közepe és vége mindennek. Olly ál- 

 lomány, melly különbféleségre bontakozik, 's mellyből minden foly, 

 istenek , emberek , világ. 



Továbbá ő az egyetemes lélek, melly, mint teremtő, kilép ön- 

 magából 's ez által szemléli önmagát. Mielőtt t. i. a' dolgok lettek vol- 

 na, Brahm szemlélte önmagát, ezzel támadt benne a' teremtői vágy, eb- 

 ből a' nemző erő, innen a' nemzés. Belőle úgy ömlöttek ki az életerők, 

 a' hogyan a' tűzből ömlenek a' szikrák. Végetlen alakulásokon megy ke- 

 resztül ; de mind a' mellett változatlan. Végre a' Samovedában ezeket is 

 olvashatni: ez az egész világ Brahm, Brahmból lett, Brahmban áll fen, 

 és Brahmtól fog elnyeletni. A' világ Brahm' alakja , és Brahm viszontag 

 a' világ' alakja. 



Észre vehetni a' brahmaismus' ezen rövid kivonatából, hogy itt 

 az ősalap önmagát szemléli 's önmagát mint szemléltet önmagától meg- 

 különbözteti. Itt a' buddhaismus' őssemmie határozatlanság helyett esz- 

 mélkedést 's olly hatást mutat, melly által önmagát, mint lényeget és 

 alakot egyszersmind , a' világtól , mint egyedül alaktól, meg^'álasztja. A' 

 világ az ő alakja, nem pedig másé; mert ő általa jut léteire: de viszon- 



