84 11. PHILOSOPHIAI-OSZTÁLYI ÉRTEKEZÉSEK. 



resztül. Általa minden jó a' maga nemében. Ezeknél fogva Ormuzd 

 az , mi úgy a' testi mint a' szellemi világban állítólagos. 



Dehogy az állítólagos valódilag oUyanná legyen, tagadólagost 

 tesz fül. Ez az Ahriman, a' setétség, tisztátlanság és rósz' elve. Szünet- 

 lenül küzdenek egymással. Ahriman irigységből. Ormuzd pedig jót ter- 

 jesztóleg. E' küzdést Zervane Akerene föltételezi, ki fölöttük leng 

 ugyan, de csak bcnnök létezik. Végre Ormuzd győzend, még pedig 

 ezen igékkel : „én vagyok." Ugyanezen hatalmas igék' segedelmével al- 

 kotta a* tiszta lelkek' világát is, mint tiszta gondolatinak ugyan annyi 

 tiszta ömleményit, mellyek azután előképül szolgáltak, midőn a' világ 

 alkottatott. 



Szemesebb átfontolás után ki fog ezekből tetszeni, hogy itt az 

 ősalap maga az elvontan gondolt 's minden léteit magából ömlesztő, 's 

 önmagát külső cselekedetekre határozó lét. Tehát a' léteiben lévő 's ab- 

 ban önmagát fentartó lét, mellynek neve Ormuzd; a' határozat pedig, 

 melly a' létet létellé közvetíti, elvontságában gondolva, az Ahriman. A' 

 létet korlátozó, 's épen azért tagadási jellemben nyilatkozó, határozat 

 változékony; a' benne 's általa megkorlátozott lét pedig állandó. E' 

 ponton alapszik az Ormuzd és Ahriman közötti küzdés, melly Ormuzd' 

 győzelmével fog bevégeztetni. 



De mindenkép-e? az itt ismét a' kérdés. Ormuzd ezen igékkel 

 győzend: én vagyok. Úgyde Ahriman is van; mert a' mi küzd, önál- 

 lást mutat. Miképen történhetik tehát, hogy egyedül Ormuzd mondhat' 

 ja: én vagyok? Sőt mondhatja-e ő is azt teljes joggal, miután működé- 

 sében némileg Zervane Akerenétől függ? Továbbá, mint mondatott, 

 mivel magát a' küzdést is Zervane Akerene föltételezi, nem függ-e ugyan- 

 ettől Ahriman is? Ha pedig ez így %'an, úgy a' követelt önállás csak 

 látszatos , nem valódi, minőt még is a' folytatott küzdés szükségképen 

 megkíván. E' hiányos pont' kiegészítését tárgyazza a' 



(?) Gnosticismus, melly szinte két, de teljesen különb elvet 

 fogadott el: istent, mint tiszta 's örök világosságot, forrását minden 

 jónak, ki legfőbb értelemnek is mondatik; és örök anyagot, forrását 

 minden rosznak. Eredetileg minden e' két elvből áll. 



