86 n. PHELOSOPHIAI-OSZTALYI ÉRTEKEZÉSEK. 



üsztünt, mellyról változásokra sürgettetik. Innen az egység a' sokféle- 

 ségben , és sokféleség az egységben. 



E' tan, miként Ritter H. mondja, a' változatlan isten és változó 

 világ közötti viszonyt egyesító'leg akarja füloldani. Az ősalap fentartván 

 ünmagábaniságát , önmagát tudva szab törvényt, megtartandőt a' világal- 

 kotótól, 's megvalósítandót egy olly világban, melly értelmi és anyagi 

 oldalból áll. Az értelmi oldal magában foglalja a' jónak , aZ anyagi el- 

 lenben a rosznak magvait. Ámde hogy a való világ lehessen, szükség 

 volt egy olly kötelékre, melly által a' két oldal egy egészszé egyesítes- 

 sék. És ezen kötelék az iménti törvény, mellynek adója a' fő isten, 

 végrehajtója a' Demiurgos , fogékony elfogadója pedig az örök anyag. 

 A' fő isten a' Demiurgos által hatalmat gyakorol az örök anyag fölött , 

 's midőn azt szellemileg keresztül hatja 's önmagával közvetíti, föloldja 

 némileg a' közte 's önmaga közt levő ellentételt. De csak némileg , mert 

 itt is kérdezhetni: hogy honnan az az örök anyag, melly ellenállva, a" 

 jónak daczára, olly sok roszat okoz? Továbbá, ha a' rósz' elve épen 

 úgy örök, mint a jó elve, és mégis képesek egyesülésre, kell valami 

 harmadiknak lenni , mi őket ezen egység' közvetíthetésére fogékonyak- 

 ká tegye. Honnan ez a' három oldal , és miféle viszonyban állanak 

 azok egymáshoz ? Ez kiviendő föladata a' 



3. Három elvű theocosmismusnak. Magában foglalandja 

 e' fok először az egyelvüség* mivoltát, vagy is a' magát önmagában 's 

 önmásában tudó egyetemes észt, a^jaz eg3'^eteme8 igazságot; másodszor 

 magában foglalandja a kételvűség' lényeges tartalmát, vagyis az önma- 

 gát tudó 's önhatározatinak küzdés általi megvalósítására magát eltökélő 

 jót egész miiétében; harmadszor kiengesztelendi az értelmi és érzéki vir 

 lág' ellentételeit. Erre irányoz minden más előtt 



a) A' cabbalismus. Szerinte semmiből semmi sem lesz, te- 

 hát az anyag sem eredhetett semmiből. De önmagából sem, mert ez 

 nyilvános ellenmondás lenne. Nincs tehát örök, 's önmagátóli anyag, 

 hanem minden, a' mi csak van, szellemi természetű. 



A' szellemi ősalap — Ensoph — mellyből minden van, véget' 

 len istenség. Belőle foly valamennyi lény, mert minden benne van. Kö- 

 vetkezőleg a* világ benmaradó 's olly munkássága az istennek, melly 



