92 n. PHTLOSOPHIAI-OSZTALYl ÉRTEKEZÉSEK. 



részt vesznek az istenben, mint a' minden tüneményt lelkesítő elvben. 

 Egyedül az egyedek múlékonyak. 



E' rendszerben, mint látszik, isten az egyetemes világértelem, 

 melly az állati és emberi lelkekkel azonegy állomány. Ő lényege minden- 

 nek. Magában véve testetlen 's általányosan egy. Látszatos különbféle- 

 ségévé a' dolgoknak csak akkor lesz , ha az anyaggal , mint a* lehetség' 

 pnszta elvével összeköttetésbe jő. 



Világos ezekből, hogy jelennen a' tüneményvilág, melly akkor tá- 

 mad , ha az egyetemes lényeg mint világértclem , az anyaggal , mint le- 

 hetség' elvével, szövetkezik, meg van különböztetve az örök létű nemek' 

 világától , vagy is a' véges a' végetlentől. A' tünemények múlékonyak , 

 a' lényeg változatlan ; a' tünemény nincs , hacsak a' lényegtől nem téte- 

 tik. Ez a' lényeg, mint világértelem, megismeri a' teendő alakokat, te- 

 hát végetlen gondolással bir; azután szövetkezik az anyaggal és teszi a' 

 benne részt vevő testvilágot mint térben kiterjedtet : tehát teszi a' terje- 

 delmet is; de ő maga semmi másttíl nem tétetik, a' mi mutatja, hogy ó 

 olly állomány , melly önhatalmúlag teszi a' tüneményeknek mint eseté- 

 keknek sokaságát. A' mi szükségképen átvezet a' 



r) Harmadik czikkelyhez , mellynek legbélyegzőbb képviselője 

 Spinoza, ki az általányos eg>'et állalányos állománynak tartja. Szerinte 

 ez az állomány önmagáttíli lét és gondolható, a' nélkül, hogy megfogá- 

 sához más dolognak fogalma szükséges volna. Két lényeges tulajdonít- 

 mánynyal bir : végetlen gondolás- és végetlen kiterjedéssel. A' külön tes- 

 ti és szellemi lények nem külön állományok, hanem a' végetlen gon- 

 dolás és végetlen kiterjedés' ugyan annyi módolatai. 



A' mennyiben az isten minden lény' lényege , minden dolog' állo- 

 mánya, és minden létei' végetlen léte, termesztő természet ; ellenben mi- 

 dőn úgy tekintetik mint termesztett természet, magában foglalja mind- 

 ezt, mi csak az isteni lényegből vagy annak tulajdonítmányiból szükség- 

 képen következett. 



Mivel pedig az isten, mint általányos állomány, mindennek ben- 

 maradó és állandó oka, azért minden, a' mi csak van, az istenben van, 

 és nélküle valamint nem gondolható , úgy nem is létezhetik. 



