96 lí. PHTLOSOPHIAI-OSZTÁIiYI ÉRTEKEZÉSEK. 



sich in dem Menschen , der zugleich fiihlf und denkt , der sich selbst in- 

 dividuell zu unterscheiden weiss von der objectiven Natúr, und schon in 

 seiner Vernunft die Ideen trügt, die sich ilun in der Erscheinungswelt 

 kund gebén. lm Menschen koinmt die Gottheit zum Selbstbewusstseyn 

 und solches SelbstbewTisstseyn offenbart sie wieder durch den Menschen. 

 Aber dieses geschieht nicht in dem einzehien und durch den einzelnen 

 Menschen , sondern in und durch die Gesammtheit der Menschen : so 

 dass jeder Mensch nur einen Theii des Gott-Weltalls auffasst und dar- 

 stellt, und allé Menschen zusammen aber das ganze Gott-Weltall, in 

 der Idee und in der Realitiit aufFassen und darstellen werden. Jedes 

 Volk vielleicht hat die Sendung, einen bestimmten Theil jenes Gott- 

 Weltalls zu erkennen und kund zu gebén, eine Reihe von Erscheinun- 

 gen zu begreifen und eine Reihe von Ideen zur Erscheinung zu brin- 

 gen , und das Resultat den nachfolgenden Völkern, denen eine ahnli- 

 che Sendung obliegt, zu überliefern. Gott ist daher der eigentliche Held 

 der Weltgeschichte , diese ist sein bestiindiges Denken, sein bestandiges 

 Handeln, sein Wort, seine That ; und von der ganzen Menschheit kann man 

 mit Recht sagen, sie ist eine Incarnation Gottes. Sálon. II. B. 130 — 132. 



Az eszményi pantheocosmismus szerint valrfdilag csak az általá- 

 nyos világszellem van, 's minden más, mi még azon kiviíl a' világban 

 létezni látszik, nem egyéb, mint momentuma a' magát önhatalmúlag 

 tevő 's tevése által fokonkénti haladásban önmagát kifejtő szellemi élet- 

 nek. Az itteni elv azonegy az alanyiság' elvével , melly jóllehet igazsá- 

 gául vétetik minden eddigi elvnek, a' benmaradási viszony' egyoldalú- 

 sága miatt, hiányos fölfogásban marasztaltatik. 



Az igazság, mint öszszerü egység, két lényeges oldalból, az egye- 

 temiből t. i. és egyediből, áll. Hogy itt az egyedi az egyeteminek egé- 

 szen föláldoztassék , az a' mondottakból szükségképen következett. De 

 épen ez azon pont, mellyből nyilván előtűnik, hogy a' pantheismus nem 

 egyedlili időszaka az isten és világ közötti viszony' kifejlődésének. 



Mondatik ugyan, hogy az isten, vagy világszellem az emberben 

 önmagának tudatára fejlődik ; 's hogy valódilag csak a' világszellem van 

 az emberi nemzetben; ámde, szabad legyen itt kérdeznünk: ha valljon 



