a' magyvh ('níLosopuiA' Ai-AriirAi-i és jelleme. I'ÍT 



iiyiijUuUja a' inüt-ldclet' Ici^mugasabb gyönyürét. Ellenben az cs/niéii} i- 

 tés , való tartalom nélkiíl . szédelgő léghajózás ismeretlen AÜágban, liol 

 fsont, hús és vérből alkotott lények helyett légalakokkal találkozunk, 

 idegennek érezvén magunkat. Valódi művészetnek tehát mind a' két al- 

 kotó elemet, a' valót és eszményit, harmóniában kell egyesíteni, 's leg- 

 tökéletesebb az, mclly alkotásaiban czéljának, a' szép' és fönséges' elé- 

 résében, a' leghívebb vahíságot a legteljesebb eszméiiyitéssel egyesiíi. 

 \/. illyen kielégíti a legműveltebb ízlést, 's legmagasabb müéldeletet 

 nyújt. Ha példákat szabad előhoznom : Schiller gáncsolja Klopstock' 

 Messiásában, hogy alakjai , magas eszményitése mellett, pusztán elvont 

 fogalmak, valóságos élet nélkül ; Biirger' költeményeire ellenben azt a' 

 kifogást teszi, hog) a' valónak hű rajzolása mellett az eszménjités hiá- 

 nyos. Ezzel Schiller maga nagy mértékben bírt, nagyobbal mint Goethe, 

 de alakjai, kivált a' nőalakok, mint p. o. Amália, Thekla stb Goethe' 

 leányai 's asszonyaihoz képest, légi tünemények. Valóságot és eszmé- 

 ny itést harmóniában és legnagyobb tökélyben Ítéletem szerint II o mer 

 és Shakespeare' miíveiben találunk. 



A' képzelődés, mondám, a' művészet' tehetsége; de a' képzeló- 

 dés soha sem munkálódik magányosan ; működésébe befolynak lényünk' 

 többi tehetségei is. Hogy tehát a' művészet teljes és ne egy oldalú legyen, 

 cJkerűlhetlenűl szükséges arra minden többi tehelségeink' öszhangzó se- 

 gítsége: az erkölcsi érzeményé, hogy a' jóval, az értelemé, hogy az igaz- 

 zal, a' vallási érzeményé, hogy az istenivel össze ne ütközzék. A' művé- 

 szet' köz vetetlen ez élja ug3'an a' szép és fönséges, azaz közvetetleniil 

 csak tetszeni 's gyönyörködtetni akar, tehát sem oktatni, sem 

 jobbítni , sem istenfélővé tenni; de teljes tökélyét mind a* mellett egye- 

 dül akkor érheti el, ha az igazzal, jóval és istenivel cgj'esűive, szelle- 

 münk minden oldalait érdekli, *s annak minden szükségeit harmóniaiba 

 kielégíti. A' művészet a' valódi világot tünteti ugyan elő, 's így szintúgy 

 annak árnyék- mint fényoldalait, szintúgy a' bűn' sötét barlangjait, mint 

 az erény' verőfényes magosságait ; de, jegyezzük meg jól: a' művészet.' 

 felsőbb követeléseihez képest, a' szándék és czél határozza itt cl a' raj- 

 zolat' igazságát , jóságát 's tökélyét. A' művésznek, ha teljes értelemben 

 az akar lenni, felúl kell emelkedni a' mindennapi élet' ködén és fertőin; 



