170 III. TÖRTÉNETIHÁS-OSZTÁLYI ÉRTEKEZÉSEK. 



botorkálnak ugyanazért némelly irtíink, kik a bécsi képes krónika íme 

 sorait „Bissem atqtie Siculi vilissimi usque ad castrum regts, absque vul- 

 nere fiigertmi" (P. II. c. LXIII.); ismét: „Bissem verő pessimi, et Si- 

 culi vilissimi, omnes pariter fugerunt." (Ibid. o; LXV.) az erdélyi 

 székelekre tartozónak vélik. Miként teremhettek volna az elbeszélt két 

 rendbeli esetnél, t. i. II. István király' 1123d. év körűi a' csehek ellen, 

 és II. Geyza király' 1164b. az austriaiakkal viselt véres hadában mint 

 társak a' messzi távúiban élő erdélyi székelek? ugy vélem, senki meg 

 nem fejti. Csak besenyők, 's azokkal együtt álló őrségi felekezet, 

 vagy is besenyő székelek vehettek részt e' két csatában. Fontos okle- 

 velet tartott főn a' Sopron vármegj'ében kebelezett vági besenyő-széke- 

 lekről, — kiket eddig történetvizsgálőink Vág' vize mellé hibásan helyez- 

 tek, — Bonfin János' honi dolgainkról irott könyvének frankfurti 1581ki 

 és kölni 1690ki kiadásához mellékelt királyok' Decretumának Bécs- 

 ben, 1580b. nyomatott példánya, melly szerint IV. Béla kir. a' vági 

 székeleknek némi kitüntető szabadságokat ad, különösen hadi szolgálat- 

 tételük' dolgában. így hangzik az évszám nélküli levél egész kiterjedés- 

 ben: ,,Bela Dei gratia Hungáriáé, Dahnatiae , Croatiae, Ramae, 

 Seruiae, Galliciae , Lodomen'ae Cumaniaeque Reoc. Omnibiis tam prae- 

 sentihus quam futuris , praesentes litteris inspecturis , salutem in omnium 

 saluatore. Ad vniuersornm , tam praesentiam , quam futiirorum noticiam 

 hamm serié volumus peruenire: Quod enni Siculi de TVagh, olim per 

 Comitem suum fuissetit plurimum aggrauati , nohisque super grauamine 

 ipsorum huinsmodi ex parte eorum frequeutius fnisset supplicatum: Nos 

 qui ex officio suscepti regiminis tiostri condolescere dehemus cum modera- 

 tione petitionibus subditorum , eosdem Siculos , a grauamine suo praedi- 

 cto eximendos ordinaueramus , vt sub certo numero hominum , ridelicet 

 centum armatornm , nobis et regno nostro in omni expeditione nostra ser- 

 uire teneantiir , super gratia , seu misericordia nostrum priuilegium con- 

 cedendo ; sperantes, vt iidem ad seruitium nobis et regno nostro impenden- 

 dtim , ríilis et idonei habeantur. Verum quia praedicti Siculi in libertate 

 persistentes praenotata , nobis in omnibus expeditionibus nostris , quas se- 

 cundum temporis diuersitatem , et nogociorum nostrorum qualitatem ha- 

 bere nos oportuit, vltra ipsam ordinationem nostram , quasi de lirtttte 



