VI. 



IGAZ-E, HOGY A' TÖRTÉNETÍRÁSBAN HÁTRÁBB AZ ÚJ 



KOR A' RÉGINÉL? 



OLVASTA, 



A* Vni-DIK KÖZ ÜLÉSBEN, NOV. XXn'. M. DCCC, XXXTX. 



PÉCZELr JÓZSEF RT. 



Vágynak a' régi, valamint vágynak az újabb kornak is csodálói, 's 

 nem megvetendő férfiak, kik, tele, talán még gyermekkorukban beszitt 

 elditéletekkel , vagy legfelcbb a' dolgot csak magát , de annak körülmé- 

 nyeit nem tekintve, épen úgy túl a' rendén emelik, magasztalják egyi- 

 ket, mint túl a' rendén alázzák ócsárolják a' másikat. így van ez külö- 

 nösen a' két kornak a' tudományok , 's szépmesterségek körüli érdeme' , 

 becse' meghatározására nézve. A' sokaság, melly gondolkodni, itélni ma- 

 ga vagy nem szeret, vagy nem akar, vaktában követi egyik vagy másik 

 értelmet, 's így nem ritkaság látni, hogy a' kit mint imádandó, mint 

 követhetetlen nagy mestert itt egy felekezet térdhajtással tisztel , 's szin- 

 te az egekig emel, ugyanazt amott egy másik földig alázza, 's emberi 

 képet is alig hagyva rajta, csúfot űz a' sokak által istenítettból. Ki szám- 

 lált valaha több *s szenvedélyesb tisztelőket, 's ki érdemiette azokat in- 

 kább meg, mint az Ilias és Odyssaea' halhatatlan irója? 'S még is nem 

 találkoztak-e neki is koronként Perrantjai ? Nem így az el nem fogúit el- 

 me; szakadatlan figyelemmel a' dolgok' körülményire, a' személyek' 

 helyzeteire, az idő' 's kor'szellemére , az uralkodó gondolkozás, izlés, 

 szokásokra, óva úgy a' babonás tisztelet, mint vakon kárhoztatás' vét- 

 kétől , megadja az , mind két kornak, a' mi az övé , és egyiknek is sem 

 hiányáért tökéletességei előtt, sem ezekért azok előtt szemeit be nem 



