IGAZ-E, IIOliY a' TÖnXÉNETrRÁSB. llÁTflÁBB AZ IJ KOK a' HÉGINÉL? 187 



férfiak magok, törrényhozúk, tisztvisclük, katonai parancsnokok, kik 

 tettek elóbb az élő, azután, mit szépet, j«ít, nagyot, tettek, leírták a' 

 jövő korért; 's azok is, kik közülük idegen történetek, szokások' föl- 

 jegyzését tűzték ki magoknak czélul, mielőtt az Íráshoz fogtak, Itogy a' 

 választott tárgynak tökéletes ismeretére jussanak, hosszú, oUy fáradsá- 

 gos mint költséges utakat tenni készek voltak, mindent helyben saját 

 szemükkel megvizsgálandúk. lü nem tudja, hogy Herodot a' gürüg füld' 

 minden szigeteit, szárazát, Egyiptomot, Kis-Azsiát, 's mind azon tarto- 

 mányokat, mellyekről annyi kellem, tanulság, olly gyönyürködtető egy- 

 szerűséggel ír, maga személy szerint — némellyikct nem egyszer — be- 

 utazta? Thucydides maga főfő személy volt an)az, annyi halhatatlan tet- 

 tek, annyi halhatatlan characterekkel gazdag peloponnesusi hadban, melly- 

 uek olly komoly, emberi indulatokat tükröző, népeket 's népkormány- 

 zökat oktató, báj és életteljes képét adá. Xenophon maga vezérletté ma- 

 roknyi gürügjeit azon páratlan visszavonulásban, mellynek bölcs kor- 

 mányzása, vagy, miután mesterilcg végrehajtotta, leírásával remekelt-e 

 nagj óbbat, 's tett neve' halhatatlanságára többet, nehéz volna meghatá- 

 rozni. Polybius barátja 's társa volt Scipiónak a' harmadik poenusi hábo- 

 rúban, melly a' Komát megreszkettetett Hannibál' hazáját, fejét egy vi- 

 lágrésznek, Carthagót eltörlötte a' föld' színéről; ugyanő szemtanúja a' 

 hatalmas Corinthus' romlásának; 's illy tapasztalással fülkészülve írta 

 históriáját, az egész régiségnek e' nemben legnagyobb remekművét, haj- 

 dan a' Caesarok, az ujabb korban a' Turennek, Folardok, Fridrikek , 

 Napóleonok' 's hány más harczban jelesek' kézikönyvét , tanítómesterét. 

 J. Caesar, Sallust, Tacitus, 's annyi tübbek, mind olly tárgyakkal fog- 

 lalkodnak, mellyeket helyzetük, rangjok, köz dolgokban forgásuknál 

 fogva ők tudtak legjobban. Valljon tehát, kik így adták magokat az írás- 

 ra, nem inkább megérdemlik, nem inkább követelhetik-e tőlünk, hogy 

 hitelt adjunk szavaiknak, mint az újak, kik többnyire távol az időktől, 

 távol a' helyektől , mellyekről szólanak , eitemetvék olvasó , tanító , 

 dolgozó-teremeik' porában, a' gyakorlati életben legkisebb tapintat, a' 

 hadi 's polgári dolgokba legkisebb befolyás nélkül, másoktól — sok- 

 szor, ki tuduá megmondani, hányadik kézbőlí — veszik minden ada- 

 taikat, holtakkal értekeznek, kiknél, ha egyszer kibeszélték magokat, 

 M. T. T. ÉVK. V. 2. 24 



