188 m. TÖRTENETraÁS-OSZTÁLYI ÉRTEKEZÉSEK. 



feiukadás' esetében nincs tübbé semmi kérdésre felelet , nincs felvilá- 

 gosítás'? 



Nem tagarlbatni , liogy nagy nyereség saját tapasztalásunk, em- 

 lékező tehetségünk, vagy csupán olly tanúk után írhatni, kik vagy épen, 

 vagy szinte egykorúak a' történetekkel. A* régi történetírók, hogy olly 

 frís szinezetök, olly élénk styinsok, olly élet- és elevenséglehellók ké- 

 peik, ezen körülménynek köszönik nagj' részben. Legtöbben közülök 

 nem voltak kénytelenek idejökct , ercjöket az építéshez megkívántattt 

 szerek, előkészületek fárasztó összekeresésível "vesztegetni, nem festmé- 

 nyeikhez magok törni a' festéket; hanem építettek a' már meglevő anyag- 

 ból, festettek a' már készen kapott színekből, egész melegség, egész 

 lelkesedéssel, mert nem aludt ki tűzök, nem hamvadt cl lángjok a' hosz- 

 szas lélekvesztő keresgélés — , az adatok fölötti tudós vitatkozások köz- 

 ben. Egészen , vagy részben , szemök előtt menvén a' történetek vég- 

 hez, mint ezek hozzájok, érzékeket, lelket megragadólak szólottak ők 

 is másokhoz; fő gondjok, mindenkor a' formán inkább, mint az anya- 

 gon függve, soha nem az volt: mint adjanak — nem ritkán untató pon- 

 tossággal — minél többet; hanem mint adják azt, a' mit adnak, minél 

 nagj'obb erkölcsi hatással. 



De bármelly nagy nyereség is ez, nem ér fel azon jókkal, segéd- 

 eszközökkel, mellyckkel a' történetírásban az újak élnek, nem élhettek 

 vag3' nem éltek a* régiek ; előre megjegyezve, hogy az újakon nem értjük 

 a' középkor' száraz, tökéletlen, hiba 's hiányteli krónikásait, nem a' min- 

 dent csupán rendjök' előítéletein, érdekein által látott klastromi írókat, 

 kik nagy kérdés, ízetlenebb, vagy bizonytalanabb jegyzékét liagyák 

 azon időknek; hanem értjük egyedül a' három utolsó századbeli lelkes tör- 

 ténetírókat; 's bátran el merjük mondani, hogy soha a' régieknek, tisztán 

 szeplőtlen adni az igazságot, miben áll épen a' históriai hitel, soha sem 

 módjok , sem gondjok nem volt annyi, mint ezeknek. 



Rendesen a' görögök és rómaiak, teli magokkal, az idegen — sze- 

 rintök mind barbár — népeket sokkal kevesebbre nézték, mint azokat 

 állandó, vagy valaha egész figyelemre méltatták volna; tehát mit magok 

 nem birtak, miként adhattak volna rólok igaz, helyes ismeretet mások- 

 nak? De több az, hogy nem is akartak. Mit tettek magoknak legtöbben 



I 



