IGAZ-E, HOGY a' TÖnTÉNETmÁSB. IlÁTRÁBn AZ ÜJ KOR a' HÉGINÉL? 191 



csalás, rágaloni, mese, t«$vedések' szántszanrlí^kos ráfogások' terjedését 

 is; (le ha mérget egy, méreg ellen valót nyújt nyomban másik kézzel; 's 

 mellynek felkötözésére használtatott, maga tépi le az álarczot. 



Ezek szerint, úgy hiszem áll: hogy az újak a' régieknél nem csak 

 gondosabb kereso'i, hanem szerencsésebb mogtaláléi is voltak az igazság- 

 nak; 's ha ez áll, állani kell annak is: hogy több tanulság, több haszon 

 meríthető- munkáikbél. Nagy, kétségbe hozhatatlan érdem! de csekély 

 azok' szemében, kik többre nézik az igaznál a' szépet, a tanulságnál a 

 gyönyörködtetést, kik következéskép az újak' bármelly dicső clmeszü- 

 leményeinek sokkal fölibe helyezik a' régi classicusok' műveit. A' nélkül, 

 hogy osztoznánk e' véleményben , melly szerint a Machiavellik, Guicci- 

 ardinik, a Robertsonok, Humok, Gibbonok, a' Müller Jánosok vég- 

 hetetlen távolságra állanak a' Thucj didesek, Liviusok 's nagj^ társaik 

 ntán; meg kell jegyeznünk: hogy azon rendkívüli érdek, mellyet ez 

 utóbbiak bennünk munkáikkal gerjesztenek, nem egyedül lángelméjök, 

 hanem saját helyzctök 's az akkori körülményeknek is köszönhető. Mi 

 teszi a' régiség' ezen classicus maradványait különösen bámulatunk' tár- 

 gyaivá? Az azokban uralkodó csodálatos egység, felelnek pártfogóik. Mi 

 is hódolunk e' hasonlíthatatlan irói erénynek; Roma 's Görögország' hi- 

 stóriája, ha olvassuk iróit, mint egy nagy, egy tökéletes egész tűnik 

 fel előttünk, hasonlatos azon színműhöz, mellynek egyszerű világos 

 njelve, szüntelen mozgók, munkásak minden személyei, egybevágók, 

 összefüggők minden jelenetei , haladó — lankadás vagy fenakadás nél- 

 kül — menete, természetes kifejlése , megragadó, szivet ható vége: de 

 ne felejtsük , hogy a' régi történetíróknak csak egy néppel van dolgok ; 

 ez áll festményeiken mindenkor teljes világban; nem ismerve, vagy 

 szándékosan megvetve, mint árnyékban vagy festmény' alján a' többek. 

 Ma , a' mivelt világ' minden népei* olly sokszoros kölcsönös egymásra 

 hatásában, nem lehet egyiket is mellőzni, vagy hátra tenni; innen a' 

 több látszó rendetlenség, de valljuk meg, annál nagyobb gazdagság, 

 változatosság új íróink' műveiben; a' tárgy bonyolodottabb, az egység 

 nehezebb, de ki azt még is kivívja, természettel annál nagyobb érdeme. 



'S hát még mennyire nem növekszik időnkben azzal a' nehézség: 

 hogy nemcsak a' nép, hanem minden egyes népnél a' tárgy is több, mi- 



