XII. 

 KOLLÁR ÁDÁM FERENCZ MINT JOGTUDÓS. 



OL V A STA 



MIDŐN REXDESTAGI SZÉKÉT ELFOGLALNÁ, 



a' KFS GYÜIíÉSBEN, OCTOB. XXI. M. D. CCC. XXX. IX. 

 SZÁLAT LÁSZLÓ. 



Szerencsés, ki az élet' szűk kürén — mellybe születés vagy mosto- 

 hább körülmények helyezek — túl emelkedve, tisztán látja szemei előtt 

 az ösvényt, mellyen süket vár reá és állala másokra: de boldog, ki 

 helyén érzi magát a' kivívott poiczon , ki nem vitte fel magával a' küz- 

 déspálya' szegletességeit, melhek kiriadnak az újból, ki derülten néz 

 le az örvénybe, honnan kibontakozott, 's annak érzetében, hogy köz- 

 vetítőnek kelletik lennie osztály és osztály között, előre 's hátra világít 

 azon fáklyával, mellyet vinnie jobbjába adott a' gondviselés. Mert vol- 

 tak , 's nem kevesen , kik czélérés' bizonyosságával leikeikben , hosszú 

 évekig vígan haladtak előre a' hazudozó ösvényen , kik kín és szenve- 

 dés által megedzve veszedelem nélkül vihették ajkaikhoz a' bürökpoha- 

 rat, mint a' bithyniai király, kiknek mindig volt egy mosolygásuk fele- 

 letül irigységnek és gonoszságnak, — 's kik midőn elérték végre az es- 

 dett czélt, szédelegnek a' mélység' emlékétől, mellyen hidat vertek, mi- 

 dőn az alattok tátongott, kiknek sebeik véreznek, miután már beheged- 

 tek, 's kik, mert kínszenvedés várta őket az ígéret' földjén, megtagad- 

 ják az elveket, mellyek már is gyümölcsöztek, 's ígérnek mindent. 



Vannak illy természetek, 's nagyobb számmal mint hinnők, mi- 

 előtt ismét és ismét kijátszott szemlélőik voltunk az életben. Ennek be- 



