290 V. TÖRVÉNYTUDOMÁNY-OSZTALYI ÉRTEKEZÉSEK. 



bizonyítására nem szükség itt politicai characterek fejtegetésébe bocsát- 

 koznunk, mit a' társaság rendeltetése különben is tilt: elég egy pillana- 

 tot vetnünk literaturára és művészetre. Hányan 's a' legjelesbek épen , 

 és külünüsen azok közül, kiknél a' „mens divinior" inkább működik 

 mint bár hol — a' költőket értem — tanúságot tesznek ez állítás mellett. 

 Mennyi eltörpülés a' fenyvek' magosságában , mennyi erkölcsi cretinség' 

 felszólalása Dodona' berkében, mennyi agónia ünkészítette kínok kuzOtt! 

 'S mind ez, mert hijányzik a formula, melly tisztán a' mathematicai té- 

 tel' pontosságával kijelelje az eredményt, mellynek factorai, annyi le- 

 vonás és sokszorozás után, kimutassák az elemszámot, honnan kiindul- 

 tál, ki mind azt, mit utadban felvettél, 's ki végpontúi a' nagy isme- 

 retlent, mellyet megközelíteni rendeltetésed, elérni nem. 



Az mit tisztán akarunk látni, az be legyen szegélyezve, mint 

 rámájával a' kép, mint láthatárával a' vidék: nebelgés és kétes szinek- 

 rei felolvadás az ellenkezőnek következményei; 's hol akkor az egysze- 

 rűség ezer elágazások között , hol a' meghatározottság a' haladás' min- 

 den lépésénél? Az eredménynek rögtöni formulázása, az elv' minden nyi- 

 latkozatának igenlegesítése, 's beszegve és körülírva mindig az emberi 

 véges természet által mindenünnen, a' társaság' korlátaiban részről, — 

 innen ered azon csendes megnyugvás, azon szabályszerűség, melly er- 

 kölcsi nagyságot kölcsönöz a' jogtudósnak az életben , czél' és akarat' 

 eszméletét tudományában. Szabályosabb és jótékonyabb hatást és vissza- 

 hatást az ember és iró, a' társaság és az egyed között nem találhatni se- 

 hol, mint a' jogtudósban. Az, mit a' középkor' versé mond: „dat Justi- 

 nianus honores", mit az újabb kor minden alkotmányos országa, mellyek 

 bírát és ügyvédet szólítanak fel a' kormányhoz , az igen is helyesen van, 

 's annak úgy kell lenni, mert a' jogásznál tudom4nynyá emeltetett az, 

 mi nálad homályos ösztön. 



'S hol a' rend, melly azonképen mint ez, alkalmas és méltó le- 

 gyen egyiránt hogy arbiterként lépjen fel társasági minden viszonyaink- 

 ban? Példákat hozok fel azon országból, hol rendünk ollyan, minőnek 

 lennie kell. Mi szép és gazdag koszorú az , mellyet a' franczia magistra- 

 tura képez az első Pasquiertől d' Aguessauig 's d' Aguessautól Malesher- 

 besig, épen azon időben, midőn Francziaországban mindent lehete ta- 



