398 V. TÖRVÉNYTüDOM.4jNY-OSZTÁLYI ÉRTEKEZÉSEK. 



folytatják — annak legtüzesebb védője , Kollár is lemondott arról vég- 

 kép, az a' Kollár, kinek végszavai e' tárgyban ezek: „qui pers vaderi 

 nondum possum, ut credam, integram esse coníictam, nam fraus et ma- 

 la fides ista ex literis Levakovichii erűi omnino nequit." 



Kár e' bulla ellen azért, mert nem vagyunk Rómának barátjai, 

 buzgólkodnunk; nem annyira a' szent szék találhatna ez oklevélben fegy- 

 vert a' fejedelmek' hatáskörének az egyháziakban megszorítására, de igen 

 azok, kik a' királyok' választása mellett tüzeskedtek, kiknek fráter Ra- 

 fael csak ugyan nem volt fríg3'esök, minél fogva Pray és Fessler az ok- 

 levél' idevágó részét később becsúsztatottnak nyilatkoztatták ki; miért* 

 talán csak azért, mert eleve megalapított állításaikkal ellenkezik. 



Kollár a' fejedelmek' jus patronatusát oda is kiterjeszté, hová azt 

 a' káptalanok' sok helytt gondosan megőrzött szabad választásánál fogva, 

 — kikhez az, miután az egyházi méltóságok választása az egész nép 's 

 az egész clerus által megszűnt, átszállott — történeti igazsággal nem vi- 

 heté. Érzé ezt már Szrorényi Mihály, ki „amoenitates históriáé ecclesi- 

 asticae regni Hungáriáé" czímü munkájának első füzetében érinté , hogy 

 az, mit az általa mélyen tisztelt Kollár elmonda, még nem az elhatáro- 

 zó végszó e' tárgyban; érzé Batthyáni Ignácz Károly erdélyi püspök, 

 ki a' „leges ecclesiasticae" első kötetében valósággal előbbre mozdítá ez 

 ügyet , 's ki utóbb azon alkalommal , midőn Kovachich' Magyar Merkúr- 

 jában e' kérdés elég felületesen ismét megpendítetett, így írt Szvorényi- 

 nak: „existimo me veram juris patronatus regum Hungáriáé detexisse 

 originem. Nóvum iterum systema si Deo piacebit, prodibit in lucem", 

 de érzé kétségkívül maga Kollár is, hogy a' történetek' tanúságtétele sze- 

 rint, az egyházi méltóságok' adományozásában a' római főpap' helyébe, 

 néha ugyan a' korona, de néha a' káptalanok is léptetendők. Ezen egy- 

 oldalúság' oka alkalmasint abban rejtődzik , hogy az egyházi hatalmat, 

 az akkori gondolkozás szerint, a' világinak alárendelendőnek véle. Ha- 

 tásának ideje épen azon korba esik, mellyben — dicsőség érette a' ne- 

 meslelküeknek — felülről tétettek általános javításokra az indítványok. 

 A' tudományalakot akkor nyerni kezdő közgazdaság' philanthropiai elvei 

 alatt új virulásnak induló ipar és kereskedés , a' thronusról lehatott su- 

 gárnál fogva felegyenesedett tudomány és művészet, az udvarok' védpaj- 



