354 V. TÜRV-ÉNYTUŰOMÁNY-OSZTÁLYI ÉRTEKEZÉSEK. 



igazság, ingadozallan egyenességgel kimutassa? hol van 's ki az, ki tet- 

 teinket az egy igazság' törvényei szerint mindig bizonyosan, és solia 

 nem tévedve, megítélje? e' kérdéseket nem ok nélkül teszi magának a' 

 kételkedő. Szolgáljon azonban ürömünkre , hogy ugyanezekre , halan- 

 dókra nézve, elég megnyugvással felelhetünk , midőn amaz eljárást, u. m. 

 a' bíráskodást, a' külvilágban is kétségtelenül kimutathatjuk, 's magokat 

 is az imígy ítélőket, t. i. biráinkat, minden rendezett polgárzatokban 

 valóban feltaláljuk. Ugyanis 



Elsó, 's ha belső énje' hív sugallatit hűségesen követi, legtökéle- 

 tesebb birája kiki önmagának; vagyis lelkisméretünk cselekedetink' he- 

 lyes vagj^ helytelen voltát, mivelhogy előtte a' legvéknyabb szivszálacs- 

 kák is, mellyek a' tettek előtt 's után megmozdultak, legbizonyosabban 

 iudvák, ránk nézve lehető legnagyobb tökéletességgel meghatározza. Ez 

 az, melly, miután a' teremtő' isteni keze, a' mindenki által olvasható 

 ész' tábláira azon nagy törvényt „úgy tégy , hogy cselekedeted mások- 

 nak, sőt mindeneknek tettei' sinormértckcül szolgálhasson" letörölhet- 

 Icn betűkkel rájegyezte, 's a' bírónak soha el nem hangzó szavakban ön- 

 magával azt mondatja „úgy itélj, mint a' beléd adott kis bíró, lekis- 

 mereted, javasolja, hogy Ítéletedet nagy bírád, istened, is javaihassa," 

 minden tetteinket ezen mértékkel mérven meg: amaz egyetlen szahály- 

 hoz illők, és így helyesek — jók-e, vagy sem? majd csaknem csalhatat- 

 lan bizonyossággal kinekkinek nehigyük, hogj' hallatlanul tudtára adván, 

 és sokszor a' győzedelmi pompa' ríadozásit is, hangosabb belső kínhan- 

 Sokkal felülmúlván : meg nem engedi, hogy a' néha mindenünnen jövő 

 örömüdvezléseket, az ezekkel érdemctlenül tetézett njugottan hallgat- 

 hassa. 



Igen is, tiszta ész és jó lélek legméltányosabb bíráink. De mivel 

 kinekkinek keze, mint mondatni szokott, csakugyan maga felé hajlik, 

 és gyarlóságink' számához az önzés is tartozik; ki volna, a' ki azon, 

 hogy sokszoronként részrehajló bírája szokván az ember magának lenni, 

 s néha még a' vétket Í3 természeti gyarlóságával szeretvén mentegetni: 

 külső 's úgymond va idegen bírákra is szükségünk van, csak kis ideig is 

 kclelkednék ? 



