396 VI. TEÍIMÉSZETTÜDOMÁNY-OSZTÁLYI ÉRTEK.EZÉSEK. 



dósok által tanuló-szobáikban úgy könnjedén üsszegalabítottaknak kép- 

 zetetlnek. Igen is, ész és elmélyedés szüli a' terinészct-észtan' örökkévaló 

 gondolatait, azon gondolatokat, mellyek e' roppant természetnek igaz 

 állagát teszik, hanem a' természetet egész kiterjedésében ösmerő, 's a' 

 tudás' egész körét kimeritve összefogó újra teremtő lángész. Egyébiránt — 

 szabad legyen mellesleg megjegyeznem — bogy e' nevezet „physicai re- 

 gény" mutatja azt, hogy ezt a' természet-észtanra olly emberek ruház- 

 ták, kik tapasztalati ösmercteikkel eltelten mind azt, mi érzékekkel föl 

 nem fogható, tehát a' mi csak a' gondolat' világában él, semminek tart- 

 ják; előttük e' szerint a' regény is álomnál, szépen csengő, de magában 

 semmi valóságost nem rejtő hangnál nem egyéb. Azonban a' dolog más- 

 ként van. A' regény, ha e' nevet valóban megérdemli, igaz valóságot 

 's örök igazságot ad elő; hősei a' kültörténetek' befolyásától e' nyomoni 

 prosai világ' kötelékeitől megszabadult 's így magasb, tisztább valóságra 

 emelkedett lelkek; és ha e' fogalmat alkalmazzuk a' gúnyból úgy neve- 

 zett physicai regényre, úgy hiszem, az ennek kisebbségére nem váland. 



II. Sürgető, sőt, ha szabad úgy szólnom, kiáltó szükség van a' 

 természet-észtanra, ha a' természeti tudományok' szomorú állapotát gon- 

 dolóra veszszük. Egységet, kifejlést, a' tüneményeknek igaz okait, inint 

 a' tudományosság' múlhatatlan föltételeit, kellene ezekben találnunk: de 

 hasztalan, a' kereső illyesmit alig talál, hanem helyettök aggregált ösme- 

 reteket, nem ritkán ellenmondásokat, képtelenségeket, üres magyará- 

 zatokat, mellyekkel mél3'ebben gondolkozó ész soha magát tökéletesen 

 ki nem elégítheti. Különösen igaz ez a' sajátképeni physicában. Találunk 

 mi itt súlyerőt, villanyerőt, mágneserőt, vagy finomságok miatt meg- 

 fontolhatatlan fény- és hévanyagokat; de ha kérdezzük: hogyan léteznek 

 ezen erők, mi egybcfüggésben állnak ezek 's az anyagok egymással, hol 

 's mi az egység, mellyben ezeknek a' lélek' legjőzhetetlen keresése sze- 

 rint szükségképen egyesülni kell , — kell-e ezen természeti hatalmak- 

 nak szükségképen létezni, vagy talán egyik vagy másik közülük el is 

 maradhatna, — van-e lépcsó'zet, kifejlés a' természeti tárgyak' egészen 

 történetesnek látszó egymás mellett létében, — 's ha van, mi az mi eze- 

 ken kifejlik 'stb. ; már ezen kérdésekre a' tapasztalati természettudomá- 

 Jiyok vagy teljesen hallgatnak, vagy legfülebb azon tehetetlen 's ezer- 



