191 I- No. l8. NORDEUKOPÆISKh; ANNULATA 1'OLYCH AKl A. II 



Barentshavet, Østtinmarken og Murmankysteii og forøvrigt Hvidehav^ets 

 grundere partier, Islands nord- og østkyst, den undersøiske ryg mellem 

 Shetland-Færø-Island-Grønland ^ . 



Som tilhørende »Norges area^ har jeg henregnet de arter, som 

 med følgende begrænsning er fundne i de nævntc regioner — mod syd: 

 paa skraaningen fra den norske k3'st ned mod og til og med de dybeste 

 partier af den norske rende; mod vest: til » Eggen « med grænse langs 

 6 — 8oo-meter-kur\en eller med andre ord til grænsen for Nordhavsdybets 

 rene arktiske omraade. 



Udenfor de nordligste landsdele findes ingen tilsvarende brat »Egg« 

 som udenfor vestkysten. Hele Barentshavet danner, som foran berørt, et 

 temmelig jevndybt, kun sjelden over 400 meter dybt, bankparti. Dybde- 

 forholdene danner derfor her, sammenlignet med vestkysten, ikke nogen 

 tilsvarende skarp nordgrænse for den » norske area<'. Som den efter 

 dybdeforholdene at dømme naturligste grænse har jeg imidlertid valgt 

 400-meter-kurvens sydgrænse. Denne kurve gaar fra »Eggen« i vest 

 (ca. 16° 0. 1.) mellem den 72de og 74de grad helt til omtr. 33° 0. 1. 



Som det vil fremgaa af, hvad foran er nævnt om udstrækningen af 

 Nordhavets tbrskjellige zoogeografisk-biologiske regioner, falder denne 

 » norske area« dels og for størstedelen indenfor det boreale omraade, dels 

 indenfor det boreo-arktiske. Den » norske area«, hvis grænser er mer 

 eller mindre vilkaarlig trukne, hvis udstrækning delvis, — i nordøst og 

 sydøst — , er dikterede af de politiske grænser, danner saaledes i zoogeo- 

 grafisk- biologisk henseende ingen særegen region. Murmankystens boreo- 

 arktiske omraade danner en umiddelbar fortsættelse af Østfinmarkens, og 

 som et saavel i hydrografisk som dyregeografisk henseende ligeledes 

 naturlig samhørende farvand maa Skageraks østligste dele, indbefattet far- 

 vandet udenfor Bohuslanskysten, betragtes. Fra denne svenske kyststræk- 

 ning er rigtignok enkelte arter omtalt, som ikke er paatrufne indenfor den 

 norske grænse. hvilket dog sandsynligvis snarere har sin grund i, at den 

 svenske kyststrækning gjennem aarenes løb er blit nøiagtigere undersøgt 

 af specialister som Loven, Malm, Malmgren o. fl., end i at Bohuslåns- 

 kystens farvand har noget saa specielt særpræg, at der her findes former 



1 En kortfattet oversigt over Nordhavets hydrografi og bundforhold vil findes i Helland- 

 Hansens afhandling „Farvimdeties hydrografiske forhold" indført i „Norsk Havfiske" 

 (Bergen 1905); se forøvrigt ogsaa A. AppellOfs afhandling „Havbundenes dyreliv" 

 optaget i samme arbeide, samt „Die Decapoden Crustaceen" (i „Meeresfauna von Bergen" 

 1906). I sidstnævnte arbeide vil tindes en fyldigere fremstilling af Nordhavets zoogeo- 

 grafiske regioner. 



