105 



at [den største Del af] det, Schiødte havde antaget for 

 Huller, i Virkeligheden er en yderst tynd Ghitinhinde. 

 Foranlediget ved, at jeg i min ovennævnte Afhandling 

 havde stillet mig paa Dr. Meinerts Side, hvad dette 

 Spørgsmaal angik, optog Dr. H. J. Hansen en fornyet 

 undersøgelse heraf. Ved en langvarig Kogning af Spi- 

 racler af Melolontha (Larve og Imago) i Osmium«yre 

 lykkedes det ham at faae Chitinen saa stærkt farvet, at 

 de Huller, der findes i de tynde Dele af Ghitinhinden, 

 med Skarphed kunde sees mod den sortfarvede Ghitin. 

 Præparater heraf foreviste han den 24de Februar 1888 

 i Naturhistorisk Forening. Ikke da, men ved senere i 

 Ro og Mag at undersøge Dr. Hansens Præparater, har 

 jeg overbeviist mig om, at disse ikke lade Tvivl tilbage 

 om Hullernes Tilstedeværelse. Det er saaledes Dj^. 

 Hansen, hvem det skyldes endogsaa med Sikkerhed 

 at have paaviist dette Fojiiold«. 



Først skal jeg med Hensyn til Henvisningen til 

 Schiødte for den ældre Literaturs Vedkommende be- 

 mærke, at denne vel er holdt i en bred Stil, men at 

 den dog, saaledes som det fremgaar af min egen Lite- 

 raturoversigt, i væsentlige Punkter er mangelfuld (saa- 

 ledes er De Geer og Moldenhaver ikke medtagne) eller 

 misforstaaet (Swammerdam og Sprengel). Dernæst skal 

 jeg med Hensyn til Hovedspørgsmaalet, hvad Dr. Han- 

 sen har set, og de Grunde, som tale for Paalideligheden 

 eller Vægten af hans og nu ogsaa Dr. Sørensens Syn 

 paa Sagen, fremhæve den nuværende Uoverensstemmelse 

 mellem Dr. Sørensen og Dr. Hansens Anskuelse paa 

 den ene og min paa den anden Side, idet jeg ser bort 

 fra, skjøndt jeg maaske snarere burde fremhæve det, den 

 Betydning, som ligger deri, at begge de nævnte Herrer 

 oprindeligt have havt en ganske anden Opfattelse, saa 

 sikker, at de endogsaa have fremsat den paa Tryk, den 



