HO 



Det kunde derfor synes underligt, at der gives Dytise- 

 Larver, som ikke have Kindbakkerne gjennemborede. 

 En saadan Form er imidlertid Pelobius Hermanni (Hy- 

 drachna tarda), men den maa da ogsaa være udelukket 

 fra at drikke Blod, saaledes som de øvrige Dytisc-Larver. 



En nødvendig Betingelse for den omtalte Pumpning 

 og Bloddrikning i Vandet er Mundaabningens samtidige 

 fuldstændige Tillukning, og det synes, som om Vanske- 

 lighederne med at omforme den primære, ordinære, aabne 

 Mund med de lukkede Kindbakker til den lukkede Mund 

 med de gjennemborede Kindbakker mere beroer paa 

 Tilveiebringelsen af Mundens Lukning end af Kindbak- 

 kernes Gjennemboring. Det er ogsaa interessant at 

 lægge Mærke til, at ingen Dytisc, hvis Larve hidtil er 

 kjendt, staaer Landinsekterne, og specielt Garaberne, 

 saa nær som Pelobius, og del er ogsaa anerkjendt af 

 Alle, at Dytiscerne ere en peripherisk Form, udgaaende 

 fra den mere centrale Garab P'amilie — Maaden, hvorpaa 

 man tænker sig dette Slægtskabs eller Afhængigheds 

 Forhold bragt til Veie eller forklaret, gjør her Intet til 

 Sagen. I hvert Tilfælde bliver denne Families nøie 

 Knytten til Vandet den egentlige Forklaring af den sær- 

 egne Mundbygning, og de andre større Familier med 

 flere eller færre vandlevende Slægter, saasom Hydro- 

 philerne og Glavicornerne, ere væsentligt Landinsekter 

 med flere eller færre P'ormer udvandrede til Vandet og 

 tillæmpede med Hensyn hertil. 



Hvad der altsaa gjælder om Dytiscerne, at de ere 

 Vandinsekter, det gjælder om muligt i endnu høiere 

 Grad om den lille Familie Gyrinerne, Hvirvlerne, som 

 vi her nærmere skulle beskjæftige os rtied. Det er en 

 af de meget smaa Billefamilier med et ringe Antal af 

 Slægtsformer, men alle bekjendte Arter leve i Vandet, 

 og ligesom Dytiscerne leve de baade som fuldkomne 

 Insekter og som Larver i Vandet, og ligesom disse ere 



