167 



som jeg i det Foregaaende har vist, saa vel overens 

 med Bygningen af Receptacula seminis hos andre In- 

 sekter, at jeg ikke tvivler paa, at de ogsaa maae kunne 

 bruges her som saadanne Organer, og de sammesteds 

 omtalte smaa kjerlelagtige Indposninger ved deres ud- 

 spring, vilde da svare til de for Receptacula seminis saa 

 vel kjendte Bikjertler. Antallet af 3 til 5 Rør vilde 

 heller ikke støde mod denne Opfattelse; jeg behøver 

 blot at minde om det stadige Tal af 3 Receptacula, som 

 forekommer i Fluernes Orden. Dernæst vilde Antallet, 

 den spredte Stilling og endelig Rørenes Længde være 

 tre Omstændigheder, som alle havde deres store Betyd- 

 ning for Sædens Spredning i den Æggemasse, som op- 

 fylder største Delen af Kroppen. Ogsaa Rørenes Af- 

 slutning med en større Beholder er et velkjendt Træk 

 fra Insekt-Anatomien. Som nys anført, antager jeg og- 

 saa. Rorenes Længde at have Betydning for Spredningen 

 af Sæden, naturligvis under den Forudsætning, at Sæden 

 ikke skal tilbage fra Rørenes opsvulmede Ende, men 

 derfra lige kan føres ud i Ægmasserne, men dette skeer 

 netop ved, at den ene Halvdel af Enden springer af og 

 aabner fri Udgang for Sæden. Min væsentligste Grund 

 til at ansee disse Rør med deres Opsvulmninger for 

 Receptacula er altsaa den, at jeg antager dem for de 

 beqvemmeste, ja jeg tør næsten sige eneste Steder, hvor 

 Hannens Sæd kan komme i Forbindelse med Hunnens Æg, 

 ligesom ogsaa deres Bygning synesmig at retfærdiggjøre 

 denne Antagelse. Dernæst troer jeg, at Siebolds og 

 Nasonovs Antagelse af Æggenes Udvikling uden Befrugt- 

 ning (Pædogenesis og Pseudopædogenesis) er aldeles 

 grundløs ; i hvert Fald maatte dog, hvis vi ikke skal 

 helt ind i Absurditeter, Æggene til visse Tider, omend 

 efter lange Mellemrum, befrugtes, og saa er vi for disse 

 Tilfældes Vedkommende lige nær, naar vi skulle vise 

 Sædens Vel til Æggene. 



