197 



bringe ind ude fra Dyrehaven eller ovre fra Silkeborg, 

 og hvor man i nogle faa Minuter kunde gjøre ligesaa 

 gode og rige Fund, som i Uger og Dage i det Frie, og 

 hvor selv anden Saat gav et meget stor og rigeligt 

 Bytte, omend ikke saa stort som første Saat tidligt om 

 Morgenen. 



Da jeg i Midten af Halvtredserne begyndte at komme 

 paa Strandmøllen, var Drewsens egentlige Samletid i 

 det Frie forbi, men i Trediverne og Fyrrerne var det 

 en anden Sag. Drewsen havde alt samlet fra sin tidlige 

 ungdom af, men han stod den Gang ganske ene med 

 sin Samlen. Det forrige Aarhundredes ivrige og dygtige 

 Entomologer eller Zoologer og Samlere, som O. F. 

 Müller, J. C. Fabricius, O. Fabricius, Brunniche og 

 Rosenkilde, vare dode eller ophørte med disse Studier, 

 og kort efter Begyndelsen af dette Aarhundrede laa al 

 Zoologi i Almindelighed og Entomologi i Særdeleshed 

 brak her i Landet. Kun Westermann, der var vendt 

 tilbage fra et mangeaarigt Ophold i Ostindien og Cap- 

 landet med en stor, da enestaaende Samling af Insekter 

 og mange Penge, sad nu som Sukkerraffinadør paa 

 »Phønix« bag Børsen og syslede med sine store uden- 

 landske Samlinger, hvori nu ogsaa i Tyverne nogle faa 

 Insekter fra Kjøbenhavns Omegn fik en hæderlig Be- 

 gravelse. Som Følge af denne Ensomhed, hvortil 

 naturligt sluttede sig en voldsom Foragt for al saadan 

 unyttig Gjerning (»det var ogsaa noget at sidde og polere 

 Myg«), sagtnedes ogsaa Drewsens Iver henimod Begyn- 

 delsen af Trediverne (han var som bekjendt født i 1799 

 d. 30. Aug.), men da tfaf han en skjon Sommerdag i 

 Dyrehaven et ungt Menneske, som mærkeligt nok gik 

 og samlede Insekter. Drewsen var nu ikke seen til at 

 stifte Bekjendtskab, hvilket snart ledede til Venskab, 

 som varede ved, til Døden adskilte dem. Dette unge 

 Menneske var J. C. Schiodie, og hans Iver og Kraft 



