203 



de friske Naale. hvor de hurtig udvikles (kun ikke hos 

 Lophyrus rufus), o? at Forvandlingen i Reglen foregaar 

 i Skovbunden, medens saa mange andre Insekters Æg 

 og Yngel (Træhvepse, Biller og Sommerfugle) lettelig 

 føres lange Strækninger bort med Tømmer, Kogler, Frø 

 CSV. Vindforholdene synes at være om ikke det eneste 

 saa dog det væsentligste Udbredelsesmiddel for Blad- 

 hvepsene. Heri maa vi da søge Forklaringen til, at 

 Naaletræbladhvepsene ere indvandrede saa sent (il os, 

 og at vi endnu kun have en Del af Nabolandenes tal- 

 rige Arter. Det er af stor Betydning, at vi paa delte 

 Punkt endnu staa tilbage, ligesom i Retning af de 

 skadeligste Arters Udbredelse indenfor selve Landet, 

 idet vi ved Paapassenhed kunne afværge disse Insekters 

 Angreb og forebygge en videre Formering og udbredelse 

 ved kraftige Forholdsregler, hvor de skulde vise sig. 



At en Del af vore Bladhvepsearter, nemlig de, som 

 ere almindeligt udbredte over hele Landet, have været 

 her længe, kunne vi sikkert antage, men vi savne Efter- 

 retninger om deres tidligste Optræden. Først i Tredive- 

 aarene begyndte vor Fauna at blive nøjere undersøgt 

 af Entomologerne i denne Retning. Saadanne gamle 

 Arter, som utvivlsomt ere indvandrede snart efter Naale- 

 træ-Plantningernes Anlæg, ere f. Ex. Lophyrus Hercyniæ, 

 Lyda hypothrophica og Nematerne af abietinus-Gruppen. 

 De første Efterretninger om skadelige Angreb høre vi i 

 Tyverne gjennem Chr. Drewsen (se Indledningen til 

 Nematerne); 1838 omtaler Schiødts Lophyrus Hercyniæ 

 endnu som sjælden paa Granf medens den i 1856 be- 

 tegnedes som ret hyppig.-: samtidig med at han omtaler, 

 at flere Nematus-Arter begynde at tage Overhaand, og 

 vi høre om virkelige Angreb i Stendal Plantage i Jylland. 

 I 1868 begyndte det voldsomme Angreb af Lyda arvensis 

 i Palsgaards Plantage og varede i de følgende 7 Aar. 

 I 1872 vise sig pludselig Fyrrens Lophyrus-Arter, der 



