205 



gyndte Indvandring i de jydske Plantager, som inde- 

 holder en stor Fare for Fremtiden, og hvorfor det maa 

 anses for en af de vigtigste Opgaver at træffe alvorlige 

 Forholdsregler overfor enhver Optræden af disse In- 

 sekter. 



Desværre kunne vi ikke stole paa. at de i Tyskland 

 indhøstede Erfaringer ogsaa ville- have Gyldighed hos 

 os; hidfil har det idetmindste ofte vist sig, at Insekterne 

 ere opfraadte meget afvigende hos os, og at betydelige 

 Ødelæggelser ere foraarsagede af Arter, der i Tyskland 

 anses for uden forstlig Betydning. 



Skadelighed. Det er ikke ved deres Graadighed, 

 at Bladhvepsene ere saa farlige Fjender for Naaleskovene, 

 men ved den Maade, hvorpaa de æde, og ved deres 

 stærke Formeringsevne. Vi kunne dele Arterne i de 

 enliglevende og de selskabelige. Medens de 

 førstnævnte forekomme spredte, saavel i Henseende til 

 hele Landet som den enkelte Skov og det enkelte Træ, 

 og derfor spille en forholdsvis ringe Rolle, vise de sidst- 

 nævnte sig altid samlede i deres Angreb, hvorfor de 

 faa en forstlig Betydning, som kun faa andre Insekt- 

 grupper. Det er saavel blandt Nematerne, som blandt 

 Lydaer og Lophyrer, at vi have selskabeligt levende 

 Arter, d. v. s. Arter, hvis Larver altid leve i Kolonier 

 sammen, paa samme Skud og da i Reglen ogsaa i 

 større Antal paa samme Træ. Paa Granen træffe vi 

 Nematus- og Lyda-Arterne, paa Fyrren navnlig Lophyrus- 

 Arterne, medens Lærken hos os hidtil kun har været 

 angrebet af to Nematus-Arter. Det stærke Angreb paa 

 det enkelte Skud medfører, at dette i høj Grad afblades 

 og derved svækkes betydeligt, ofte saa meget, at det 

 gaar ud; hertil kommer, at Træerne sjældent angribes 

 spredt, men paa et større Antal Grene samtidig, og det 

 enkelte Træ lider derfor et stort Naaletab, som det i 

 Reglen ikke kan laale. Værst ere de Arter, som alene 



